רבי מנא: הבדלים בין גרסאות בדף
אין תקציר עריכה |
(מויקיפדיה) |
||
שורה 1: | שורה 1: | ||
'''רבי מנא''' בנו של [[רבי יונה]] היה [[אמורא]] ומוזכר בעיקר ב[[תלמוד ירושלמי]], אך גם | '''רבי מנא''' בנו של [[רבי יונה]] היה [[אמורא]] ומוזכר בעיקר ב[[תלמוד ירושלמי]], אך גם בב[[תלמוד בבלי]] הוא מוזכר לפעמים. הוא היה רבו של [[רבי חנינא]]. יש להבדיל בינו לבין ה[[תנא]] רבי מנא שמוזכר בתוספתא. | ||
==ביוגרפיה== | |||
רבי מנא היה בנו ותלמידו של [[רבי יונה]], שהיה מתלמידי החכמים הבולטים בדור שלפני - הדור הרביעי. כך פעמים רבות כשלימד הלכה, מסר דברים בשם אביו; כאשר שמע אותם מאביו בבית, אמר: "כך אמר לי אבא", וכאשר שמע אותם מאביו בבית המדרש, אמר: "כן אמר רבי יונה".{{הערת שוליים|תלמוד ירושלמי, [[מסכת מגילה]], ד', י', ובפירוש [[קרבן העדה]].}} כמו כן למד ו[[שימוש חכמים|שימש]] את [[רבי יוסי בר זבידא]] שהיה חברו של אביו - רבי יונה.{{הערת שוליים|תלמוד ירושלמי, [[מסכת שקלים]], ז', ב'.}} פעם הלך לעיר קיסרין ([[קיסריה]]), שם למד אצל האמוראים [[רבי חזקיה]], [[רבי אושעיה בר שמי]], [[רבי אהבה]], [[רבי זעירא]] ו[[רבי זריקן]].{{הערת שוליים|תלמוד ירושלמי, [[מסכת דמאי]], א', ג'; [[מסכת כלאיים]], ו', ג'; [[מסכת חלה]], א', א'; [[מסכת שבת]], ז', ב'.}} | |||
[[תלמיד חבר]] שלו היה [[רבי יוסי ברבי בון]],{{הערה|תלמוד ירושלמי, [[מסכת שביעית]], ו', ב'.}} וחבר שלו המוזכר במיוחד היה [[רבי חנניה דציפורין]], שמוזכרות מחלוקות רבות ביניהם, בלשון "רבי חנניה ורבי מנא: חד אמר... וחרנה {{גודל|1|(האחר)}} אמר...".{{הערת שוליים|תלמוד ירושלמי, [[מסכת חלה]], ב', ב'; [[מסכת פסחים]], ג', א' ובמקומות נוספים.}} לאחר ההיכרות ביניהם רבי חנניה הכיר, ברוב [[ענווה]], בכך שרבי מנא עולה עליו בגדלותו בתורה, ומסר לו את תפקיד [[ראש הישיבה]] ב[[ציפורי (יישוב עתיק)|ציפורי]], ולא די בכך, אלא שאף ישב ללמוד אצלו כאחד התלמידים.{{הערת שוליים|תלמוד ירושלמי, [[מסכת פסחים]], ו', א'.}} | |||
==אישיותו== | |||
רבי מנא הביע שאט נפש כלפי אנשים שרכשו תואר כבוד רבני - "רבי" - באמצעות מתנות לנשיאים, {{הערת שוליים|תלמוד ירושלמי, [[מסכת ביכורים]], ג', ג'.}} וייתכן שבעקבות כך מוזכר בתלמוד שהוא נרדף על ידי אנשי בית הנשיא. כך מסופר כי פעם אחת כשנרדף על ידי אנשים אלה, הלך לקברו של אביו, ואמר "אבא, אבא, בני בית הנשיא מצערים לי". כך גם מסופר כי פעם אחת כאשר עברו אנשי בית הנשיא ליד קברו של אביו, רבי יונה, פרסות סוסיהם התקבעו, והם לא יכלו לזוז ממקומם, עד שהתחייבו לא לצער אותו יותר.{{הערת שוליים|[[תלמוד בבלי]], [[S:תענית כג ב|מסכת תענית, דף כ"ג, ב']].}} | |||
== תורתו == | == תורתו == |
גרסה מ־23:32, 29 ביולי 2010
רבי מנא בנו של רבי יונה היה אמורא ומוזכר בעיקר בתלמוד ירושלמי, אך גם בבתלמוד בבלי הוא מוזכר לפעמים. הוא היה רבו של רבי חנינא. יש להבדיל בינו לבין התנא רבי מנא שמוזכר בתוספתא.
ביוגרפיה
רבי מנא היה בנו ותלמידו של רבי יונה, שהיה מתלמידי החכמים הבולטים בדור שלפני - הדור הרביעי. כך פעמים רבות כשלימד הלכה, מסר דברים בשם אביו; כאשר שמע אותם מאביו בבית, אמר: "כך אמר לי אבא", וכאשר שמע אותם מאביו בבית המדרש, אמר: "כן אמר רבי יונה".[1] כמו כן למד ושימש את רבי יוסי בר זבידא שהיה חברו של אביו - רבי יונה.[2] פעם הלך לעיר קיסרין (קיסריה), שם למד אצל האמוראים רבי חזקיה, רבי אושעיה בר שמי, רבי אהבה, רבי זעירא ורבי זריקן.[3]
תלמיד חבר שלו היה רבי יוסי ברבי בון,[4] וחבר שלו המוזכר במיוחד היה רבי חנניה דציפורין, שמוזכרות מחלוקות רבות ביניהם, בלשון "רבי חנניה ורבי מנא: חד אמר... וחרנה (האחר) אמר...".[5] לאחר ההיכרות ביניהם רבי חנניה הכיר, ברוב ענווה, בכך שרבי מנא עולה עליו בגדלותו בתורה, ומסר לו את תפקיד ראש הישיבה בציפורי, ולא די בכך, אלא שאף ישב ללמוד אצלו כאחד התלמידים.[6]
אישיותו
רבי מנא הביע שאט נפש כלפי אנשים שרכשו תואר כבוד רבני - "רבי" - באמצעות מתנות לנשיאים, [7] וייתכן שבעקבות כך מוזכר בתלמוד שהוא נרדף על ידי אנשי בית הנשיא. כך מסופר כי פעם אחת כשנרדף על ידי אנשים אלה, הלך לקברו של אביו, ואמר "אבא, אבא, בני בית הנשיא מצערים לי". כך גם מסופר כי פעם אחת כאשר עברו אנשי בית הנשיא ליד קברו של אביו, רבי יונה, פרסות סוסיהם התקבעו, והם לא יכלו לזוז ממקומם, עד שהתחייבו לא לצער אותו יותר.[8]
תורתו
אודות אחד מהדיונים ביניהם מובא בירושלמי[9] על השאלה הנשאלת במשנה, שהצבת אינה נעשית אלא בצבת אחרת. צבת הראשונה מי עשאה. והשיבו על כך, שהיא מהדברים שנבראו בערב שבת בין השמשות. שאל רבי חנינא את רבו ר' מנא איך אתית דבר זה לדינים שבמתני', והשיב לו: מצבתא אחת למדו כמה צבותות, וכאן משביתה אחת למדו כמה שביתות.
ביאור המאמר
בפני משה מפרש השייכות של מאמר זה לכאן, שזהו מענה ברמז על האיבעיא שבגמ' שם לפני זה, בקשר לדברי המשנה בדין הוצאת שרץ שנמצא במקדש — "רבי עקיבא אומר מקום שחייבין על זדונו כרת ועל שגגתו חטאת משם מוציאין אותו", ואמרו על זה בגמ' "הוציא ממקום שחייבין עליו כרת ונפל למקום שאין חייבין עליו כרת — כבר נראית לצאת, כלומר, כבר הי' ראוי להוציא בתחילה, ופשיטא שמוציאו אף משם, אלא דהא קמבעיא לן, אם מצאת אחר בצד במקום שנפל. . שאין חייבין עליו כרת, מוציא את שניהם דמכיון שהותר לזה הותר אף לזה או אינו מוציא אלא את שנראה לצאת" בתחילה?
וכמענה על איבעיא זו השיב רבי מנא "דרך רמז ומשל... דכמו מצבתא אחת למדו לעשות כמה צביתות, הכא נמי משביתה אחת למדו כמה שביתות, דמכיון שהותרה לו שבות אחת במקדש, לטלטל ולהוציא זה שנראה לצאת, מוציא עמו במקום שנפל גם את השני עמו, דמאי שנא, דכיון שהותר הותרו כמה שביתות" (הואיל ובבת אחת הן).
קושיית הרבי
אבל פירוש זה צריך עיון גדול, כי לכאורה אינו אלא רמז רחוק ביותר, שהרי אין שום קשר בין הסברא להתיר את השבות הב' — "כיון שהותרה שביתה אחת הותרו כמה שביתות", שיסוד ההיתר בזה הוא — "הואיל ובבת אחת הן", - עם המשל "צבת בצבת עבד" (שמצבת אחת נעשו כמה צבתות)4.
וגם אין פירוש זה מתיישב בלשון הירושלמי "משביתה אחת למדו כמה שבי תות" — שהרי אין כאן ענין של לימוד, אלא רק היתר כולל, "דמכיון שהותר לזה הותר אף לזה".
ועוד זאת: לפירוש זה, למאי נודע המשא ומתן כיצד נוצרה הצבת הראשונה, הרי כדי לבאר שמשביתה אחת למדו כמה שביתות מספיק לומר אשר "צבת בצבת עבד"?
ובפרט שיש דיעות שאין הכרח לומר שהצבת הראשונה היתה בריה בידי שמים, כי "אפשר יעשנה בדפוס כו'", ולמה ליה להירושלמי להכנס כאן בהמשא ומתן ולהסיק שהצבת הראשונה היתה בריאה בידי שמים [והרי גם אם נעשתה בידי אדם, נעשו כמה צבתות ממנה].
ביאור הרבי
מבאר הרבי[10]: מקורו של מאמר זה הוא[11] בתוספתא כאן, וז"ל התוספתא: הלכות שבת... כהררין תלוין בשערה מקרא מועט והלכות מרובות ואין להם על מה שיסמכו, מכאן אמר רבי יהושע צבתא בצבתא מתעבדא צבתא דקמייתא מה הוית הא לאו בריה הות.
הרי מפורש, שהדמיון ד"צבתא בצב תא מתעבדא" לענין ה"שביתה" הוא בכך, דאף שיש רק "מקרא מועט" בתורה בנוגע לשביתת שבת, מ"מ, מ"מקרא מועט" זה יוצאים "הלכות מרובות"[12] — בדוגמת ריבוי הצבתות שכולן הן תוצאה מצבת הראשונה שנבראה בששת ימי בראשית.
ובזה מובן היטב הטעם שבתוספתא הובא אופן יצירת הצבת הראשונה, שהיא בידי שמים — כי זהו הדמיון לשביתת שבת, שמקורן ועיקרן של ה"הלכות מרובות" דשבת הוא — "מקרא[13]", תורה שבכתב שהיא "בידי שמים"; ומזה נסתעפו אח"כ "הלכות מרובות", עד לריבוי השבותין גזירות וסייגים שמדרבנן — בדומה לצבתות הרבה שנעשו בידי אדם, מכחה של הצבת הראשונה.
ולי זה מבאר הרבי, שגם בירושלמי כאן (ש הביא ג"כ השקו"ט ע"ד בריאת הצבת ה ראשונה) הכוונה כמו בתוספתא[14], ומה שאמר "משביתה אחת למדו כו'" לא קאי על שבות דרבנן[15], אלא על ענין השביתה המפורש בתורה, שהוא "מקרא מועט"[16], שממנו למדו "שביתות הרבה" — ריבוי איסורי שבות דרבנן.
הערות שוליים
- ↑ תלמוד ירושלמי, מסכת מגילה, ד', י', ובפירוש קרבן העדה.
- ↑ תלמוד ירושלמי, מסכת שקלים, ז', ב'.
- ↑ תלמוד ירושלמי, מסכת דמאי, א', ג'; מסכת כלאיים, ו', ג'; מסכת חלה, א', א'; מסכת שבת, ז', ב'.
- ↑ תלמוד ירושלמי, מסכת שביעית, ו', ב'.
- ↑ תלמוד ירושלמי, מסכת חלה, ב', ב'; מסכת פסחים, ג', א' ובמקומות נוספים.
- ↑ תלמוד ירושלמי, מסכת פסחים, ו', א'.
- ↑ תלמוד ירושלמי, מסכת ביכורים, ג', ג'.
- ↑ תלמוד בבלי, מסכת תענית, דף כ"ג, ב'.
- ↑ סוף עירובין.
- ↑ לקוטי שיחות כרך לא פרשת יתרו שיחה ג.
- ↑ כמ"ש בפני משה.
- ↑ עד שהן כמו "הררין תלוין בשערה", ויתירה מזו — "אין להם על מה שיסמכו".
- ↑ מועט.
- ↑ ושאלת רבי חנינא "ומה את אמר לה" היא משום שלא שמיעא ליה תוספתא זו. ור' מנא השיב לו תוכן דברי התוספתא.
- ↑ כפירוש הפני משה.
- ↑ "שביתה אחת".