מלחמת השחרור: הבדלים בין גרסאות בדף
שורה 55: | שורה 55: | ||
*הרב [[חיים שטרן]] - ממייסדי [[בית כנסת]] חב"ד בשכונת [[סנהדריה]] ב[[ירושלים]]. שימש כחבר ועדת המצב ואחראי על חלוקת המזון בירושלים בזמן המלחמה | *הרב [[חיים שטרן]] - ממייסדי [[בית כנסת]] חב"ד בשכונת [[סנהדריה]] ב[[ירושלים]]. שימש כחבר ועדת המצב ואחראי על חלוקת המזון בירושלים בזמן המלחמה | ||
*הרב [[זאב דב הלפרין]] - התרוצץ במסירות נפש בין המקלטים במהלך המלחמה, ודאג להעברת סיוע הכרחי לקיומם של המשפחות הכלואות והנצורות | *הרב [[זאב דב הלפרין]] - התרוצץ במסירות נפש בין המקלטים במהלך המלחמה, ודאג להעברת סיוע הכרחי לקיומם של המשפחות הכלואות והנצורות | ||
*ר' זלמן דוד לאנדא - נינו של [[אדמו"ר המהר"ש]] ונכדם של [[משה וחיה מושקא הורנשטיין]], נהרג מההפגזות ב[[י"א בתמוז]] [[תש"ח]] | |||
*הרב [[דב בער אליעזרוב]] - נאלץ לעזוב את שכונת מאה שערים שנהרס מההפגזות, ועבר להתגורר בשכונת קטמון | *הרב [[דב בער אליעזרוב]] - נאלץ לעזוב את שכונת מאה שערים שנהרס מההפגזות, ועבר להתגורר בשכונת קטמון | ||
*מרת נחמה פייגא בת ר' [[מרדכי מענדל קדנר]] - נהרגה בהפגזות המלחמה בי"ז אייר תש"ח | *מרת נחמה פייגא בת ר' [[מרדכי מענדל קדנר]] - נהרגה בהפגזות המלחמה בי"ז אייר תש"ח |
גרסה מ־19:41, 25 ביולי 2016
מלחמת העצמאות (נקראת גם מלחמת השחרור) היתה מלחמה ממושכת בין חיילים ואזרחים ערביים תושבי ארץ ישראל והמדינות הסמיכות, ובין היהודים תושבי ארץ הקודש, במהלכה ניסו להשמיד את האוכלוסיה היהודית בארץ ישראל כמענה להחלטת האו"ם להקים מדינת יהודית בארץ ישראל.
המלחמה החלה מיד עם הודעת האו"ם בט"ז כסלו תש"ח והסתיימה רק כשנה וחצי לאחר מכן, בכ"ג תמוז תש"ט.
במהלך המלחמה נהרגו מתוך הלוחמים הערבים כ-9,000 איש, נחרבו עשרות יישובים ונהרגו על קידוש השם למעלה מ-6,000 יהודים שהיוו אחוז שלם מכלל האוכלוסיה היהודית בארץ הקודש בזמן המלחמה.
המלחמה הסתיימה בנצחון היהודים, ובעקבותיה נטשו עשרות אלפי ערבים את בתיהם והיגרו לארצות ערב, ועל חורבותיהם נבנו כפרים ויישובים יהודיים, וביניהם כפר חב"ד שהוקם ביוזמת אדמו"ר הריי"צ על חוברות הכפר הערבי ספריא שהתרוקן מיושביו במהלך המלחמה.
רקע היסטורי
בזמן מלחמת העולם הראשונה נכבשה ארץ ישראל על ידי הצבא הבריטי, שהחזיק בה עד לסיום מלחמת העולם השניה.
בתקופת הזמן שבין המלחמות, התעצמה התנועה הציונית, והתפתחותה התבטאה הן בהגדלת היישוב היהודי בארץ על ידי העפלות לא חוקיות והשגת סרטיפיקטים לעליה חוקית, והן בהגדלת הכוח הפוליטי שלה.
לאורך כל התקופה נרשמו תקריות בין האוכלוסיה היהודית והערבית, כאשר במחתרת התבססו פלוגות צבאיות במסגרות שונות כגון אצ"ל ולח"י ששמו לעצמם מטרה לשמור על בטחונם של התושבים היהודיים, ולגרום לצבא הבריטי לסגת מהארץ.
בפעולה משולבת של לחצים בינלאומיים ופיגועים מכוונים נגד מטרות בריטיות, הצליחה התנועה הציונית לגרום להחלטה הבריטית על הפקרת השטח ויציאתה מגבולות ארץ ישראל, בחודש תשרי של שנת תש"ח.
חודשיים לאחר מכן, בהצבעה היסטורית באו"ם התקבלה ההחלטה על חלוקת שטחי ארץ ישראל בין היהודים והערבים, אך הגוף הפוליטי שייצג את התושבים הערביים בארץ ('הועד הערבי העליון') דחה את החלטת האו"ם ובעקבות כך פרצה מלחמת העצמאות, שכונתה כך בשל האירועים שפרצו על רקע החלטת האו"ם והחרפתם עם הקראת 'מגילת העצמאות'.
מהלך המלחמה
התקופה הראשונה של המלחמה התנהלה בעיקר בערים שהתגוררה בהן אוכלוסיה מעורבת כגון ירושלים, עכו ויפו, וכן קבוצות גרילה שהתנפלו על קבוצות יהודיות בדרכים ברחבי הארץ, והתיישבו על צירים מרכזיים מתוך מטרה לבודד יישובים מרוחקים ולמנוע מהם אספקה של אוכל ואמצעי לחימה ובכך להכניע אותם בקלות, וכן ניהלו תקיפות ייעודיות על ישובים יהודיים מרוחקים.
הלוחמים היהודיים סבלו מנחיתות ברורה של מחסור בנשק ובחיילים מאומנים, בשל ההתנכלות הבריטית הממושכת בתקופה שקדמה למלחמה.
עם פרוץ המלחמה, הצטרפו ללוחמים כ-4,000 חיילים מצבאות זרים שחלקם הגדול לא היה יהודי אך תמך בהתיישבות היהודית, וחיילים אלו התפקדו בעיקר לכוחות חיל האויר חיל התותחנים וחיל השריון, בהם היה דרוש ידע צבאי והכשרה מוקדמת.
לאורך כל התקופה הראשונה של המלחמה, התמקדו היהודים בהגנה וביצור היישובים היהודיים, ורק בשלהי חודש אדר שני פתחו במתקפות מתוכננות והצליחו להחזיר את השליטה היהודית לחלקים רחבים בארץ הקודש. בה' אייר תש"ח הסתיים באופן רשמי המנדט הבריטי, והוכרזה מגילת העצמאות. יום למחרת, בשבת קודש ו' אייר פלשו צבאות ערב מהמדינות הסמוכות. פלישת הכוחות המאורגנים לשטחה של ארץ ישראל, עם יתרון מספרי עצום ועם התקפה משולבת מרובת חזיתות, גרמה לאבידות רבות בנפש, והצבא היהודי נאלץ להתמקד בבלימת הכוחות והצליח בכך בניסים גלויים.
בי"ט אייר תש"ח נכנעו תושבי הרובע היהודי בירושלים לחיילי צבא ירדן, שהשמידו אותו כליל במהלך המצור על הרובע ולאחר כניעתו (שטח זה חזר לשליטה יהודית רק במהלך מלחמת ששת הימים).
בג' סיון תש"ח הוכרזה הפסקת אש בין צה"ל והלגיון הערבי בירושלים למטרת התארגנות מחודשת. בראש חודש תמוז חודשו הקרבות, ולאחר שורת מתקפות הצליח צה"ל להשתלט בחזרה על חלקים מהגליל התחתון ואזור החוף במרכז הארץ.
בי"ב תמוז תש"ח הוכרזה הפסקת אש נוספת, ובהמשך אליה אירעו מספר קרבות נוספים שהתפרסו על תקופה של שנה נוספת, והסתיימו בנצחון היהודים בניסים גלויים והסכם שביתת נשק עם המדינות הערביות השכנות, שהאחרון שבו נחתם בכ"ג תמוז תש"ט.
תוצאות המלחמה
רק עם סיומה של המלחמה, החלה ההתיישבות היהודית בארץ ישראל לגדול באופן משמעותי, אלפי מאות אלפי פליטי שואה יחד עם מאות אלפי יהודים מרחבי העולם הגשימו את רצונם לעלות לארץ ישראל, ויישבו מחדש את הארץ.
תוך שנה וחצי הוכפלה האוכלוסיה היהודית בארץ, ומנתה מעל למליון ושלוש מאות אלף תושבים.
יישובים רבים הוקמו על חורבות הכפרים הערביים שהתרוקנו מיושביהם במהלך המלחמה.
בעקבות הכיבוש הירדני של בית העלמין הר הזיתים במהלך המלחמה, נוסד בשנת תשי"א בית העלמין הר המנוחות.
ההשלכות החב"דיות
בעקבות הכיבוש הירדני של הרובע היהודי, נסגרה הישיבה החב"דית מדרש שמואל.
בין היישובים שהוקמו על חורבות הכפרים הערבים נמנה כפר חב"ד שהוקם על גבולות כפר ספריא, וכן קבוצה של 13 משפחות חב"דיות שהתיישבו בבתים ערבים נטושים בסמיכות לתחנת הרכבת בלוד, שהיוו את הבסיס לייסוד שיכון חב"ד לוד.
במהלך המלחמה נהרס כליל בית הכנסת צמח צדק צפת, אך בית הכנסת צמח צדק ירושלים שרד את הקרבות, ואף נותר על עומדו בתקופה בה נשלט הרובע היהודי בירושלים בידי הירדנים, והיה אחד המבנים היחידים ברובע שנותר בשלימותו.
חסידי חב"ד במלחמה
- הרב יצחק אביגדור אורנשטיין - רב הכותל המערבי, מחשובי רבני חב"ד בירושלים, ומראשי המגינים על הרובע היהודי במהלך המלחמה, נהרג יחד עם אשתו מפגיעה ישירה של פגז ירדני בי"ד אייר תש"ח
- הרב שמעון בן ציון אייזנבך - מחשובי חסידי חב"ד בשכונת מאה שערים ובית ישראל בירושלים. נהרג על קידוש השם בעקבות פציעה קשה מפגז ירדני שנפל בסמיכות אליו, בי"ד אייר תש"ח
- הרב חיים שטרן - ממייסדי בית כנסת חב"ד בשכונת סנהדריה בירושלים. שימש כחבר ועדת המצב ואחראי על חלוקת המזון בירושלים בזמן המלחמה
- הרב זאב דב הלפרין - התרוצץ במסירות נפש בין המקלטים במהלך המלחמה, ודאג להעברת סיוע הכרחי לקיומם של המשפחות הכלואות והנצורות
- ר' זלמן דוד לאנדא - נינו של אדמו"ר המהר"ש ונכדם של משה וחיה מושקא הורנשטיין, נהרג מההפגזות בי"א בתמוז תש"ח
- הרב דב בער אליעזרוב - נאלץ לעזוב את שכונת מאה שערים שנהרס מההפגזות, ועבר להתגורר בשכונת קטמון
- מרת נחמה פייגא בת ר' מרדכי מענדל קדנר - נהרגה בהפגזות המלחמה בי"ז אייר תש"ח
לקריאה נוספת
- בן ציון גרשוני, במאבק על הסף – סיפור על רקע היסטורי, העוסק במלחמת השחרור בירושלים