שמעון: הבדלים בין גרסאות בדף
חסיד של הרבי (שיחה | תרומות) אין תקציר עריכה |
ספירת המלכות (שיחה | תרומות) (הרחבה) |
||
שורה 1: | שורה 1: | ||
{{קשר חב"די|סיבה=יש | {{קשר חב"די|סיבה=יש להרחיב על כך יותר, ישנן 2 שורות בלבד.}} | ||
[[קובץ:ראובן ושמעון.jpg|250px|ממוזער|שמאל|קברו של שמעון בארבל, סמוך לאחיו [[ראובן]], [[לוי]], [[יהודה]], ואחותו [[דינה]], לפי מסורות שונות.]] | [[קובץ:ראובן ושמעון.jpg|250px|ממוזער|שמאל|קברו של שמעון בארבל, סמוך לאחיו [[ראובן]], [[לוי]], [[יהודה]], ואחותו [[דינה]], לפי מסורות שונות.]] | ||
'''שמעון''' היה בנו השני של [[יעקב אבינו]] מאשתו [[לאה]], ואבי בני שבט שמעון. | '''שמעון''' היה בנו השני של [[יעקב אבינו]] מאשתו [[לאה]], ואבי בני שבט שמעון. | ||
שורה 10: | שורה 10: | ||
==מעשה שכם== | ==מעשה שכם== | ||
{{ערך מורחב|מעשה שכם ודינה}} | {{ערך מורחב|מעשה שכם ודינה}} | ||
לאחר שהתיישב יעקב ב[[שכם]], | לאחר שהתיישב יעקב ב[[שכם]], חטף שכם את [[דינה]] אחותו במטרה להתחתן איתה, שכם וחמור אביו הגיעו ל[[יעקב אבינו]] וניסו לשכנע אותו להסכים לנישואים ולשתף פעולה בינם לבינו. שמעון ואחיו [[לוי]] הסכימו לרעיון, אולם התנו את הנישואים בכך ששכם וכל בני עירו יעברו [[ברית מילה]]. ביום השלישי לברית המילה, נכנסו שמעון ולוי לשכם והרגו את שכם, חמור ושאר בני העיר. יעקב שמע על כך והוכיח את השניים על מעשה זה. | ||
לאחר סיפור [[מכירת יוסף]] וירידתו ל[[מצרים]], מאשר ירדו האחים לקנות אוכל, ביקש יוסף להפריד בין שמעון ולוי, בתירוץ שכאשר הם היו יחד - הרגו עיר שלימה, והוא אינו רוצה להסתכן בכך. | |||
לאחר סיפור [[מכירת יוסף]] וירידתו | לפני פטירת יעקב ברך את בניו, וגם אז הוכיח את שמעון ו[[לוי]] על מעשה שכם. | ||
==בחסידות== | ==בחסידות== | ||
{{להשלים}} | {{להשלים}} | ||
בתורת החסידות מוסבר כי עניינו של שבט שמעון הוא עניין ה[[שמיעה]], בשונה מראובן שעניינו הוא [[ראיה]]{{מקור}}. | בתורת החסידות מוסבר כי עניינו של שבט שמעון הוא עניין ה[[שמיעה]], בשונה מראובן שעניינו הוא [[ראיה]]{{הערה|[[תורה אור]] פרשת ויצא כ"ג, ע"א }}. כלומר, [[עבודת ה']] של שמעון הינה עבודה מתוך [[יראה]], כאשר לא רואים בבירור את האלוקות וחשים ריחוק הערך. | ||
שמעון היה ב[[עולם הבריאה]] ועבודתו העלתה בירורים ל[[עולם האצילות]], כשאר השבטים{{הערה| [[תורה אור]] פרשת וישב כ"ח, ע"א}}. מקור דרגתו של שמעון הינה מדרגת ה[[מחשבה]] ולא מדרגת ה[[דיבור]], ולכן היה מבני [[לאה]]{{הערה|. [[תורה אור]] פרשת ויצא כ"ג, ע"א}}. | |||
==בניו== | ==בניו== |
גרסה מ־13:17, 23 במאי 2022
![]() |
ערך זה דורש הקשר חב"די: הסיבה לכך היא: יש להרחיב על כך יותר, ישנן 2 שורות בלבד.. | ||
אתם מוזמנים לסייע על ידי הוספת פרטים אנציקלופדיים רלוונטים. אנא אל תורידו את ההודעה כל עוד לא תוקן הדף. אם אתם סבורים כי אין בדף בעיה, ניתן לציין זאת בדף השיחה. |
![](/images/thumb/6/6c/%D7%A8%D7%90%D7%95%D7%91%D7%9F_%D7%95%D7%A9%D7%9E%D7%A2%D7%95%D7%9F.jpg/250px-%D7%A8%D7%90%D7%95%D7%91%D7%9F_%D7%95%D7%A9%D7%9E%D7%A2%D7%95%D7%9F.jpg)
שמעון היה בנו השני של יעקב אבינו מאשתו לאה, ואבי בני שבט שמעון.
לידתו ושמו
נולד בכ"ח בטבת[1]. התורה מתארת את לידתו: "וַתַּהַר עוֹד, וַתֵּלֶד בֵּן, וַתֹּאמֶר כִּי-שָׁמַע ה' כִּי-שְׂנוּאָה אָנֹכִי, וַיִּתֶּן-לִי גַּם-אֶת-זֶה; וַתִּקְרָא שְׁמוֹ, שִׁמְעוֹן"[2] לאה שהרגישה אהובה פחות אצל יעקב יחסית לרחל, בלידתה את בנה השני אמרה שה' שמע שאני שנואה, ולכן הביא לי בן נוסף והיא זו שקראה שמו שמעון.
מעשה שכם
![]() | ערך מורחב – מעשה שכם ודינה |
לאחר שהתיישב יעקב בשכם, חטף שכם את דינה אחותו במטרה להתחתן איתה, שכם וחמור אביו הגיעו ליעקב אבינו וניסו לשכנע אותו להסכים לנישואים ולשתף פעולה בינם לבינו. שמעון ואחיו לוי הסכימו לרעיון, אולם התנו את הנישואים בכך ששכם וכל בני עירו יעברו ברית מילה. ביום השלישי לברית המילה, נכנסו שמעון ולוי לשכם והרגו את שכם, חמור ושאר בני העיר. יעקב שמע על כך והוכיח את השניים על מעשה זה. לאחר סיפור מכירת יוסף וירידתו למצרים, מאשר ירדו האחים לקנות אוכל, ביקש יוסף להפריד בין שמעון ולוי, בתירוץ שכאשר הם היו יחד - הרגו עיר שלימה, והוא אינו רוצה להסתכן בכך. לפני פטירת יעקב ברך את בניו, וגם אז הוכיח את שמעון ולוי על מעשה שכם.
בחסידות
בתורת החסידות מוסבר כי עניינו של שבט שמעון הוא עניין השמיעה, בשונה מראובן שעניינו הוא ראיה[3]. כלומר, עבודת ה' של שמעון הינה עבודה מתוך יראה, כאשר לא רואים בבירור את האלוקות וחשים ריחוק הערך. שמעון היה בעולם הבריאה ועבודתו העלתה בירורים לעולם האצילות, כשאר השבטים[4]. מקור דרגתו של שמעון הינה מדרגת המחשבה ולא מדרגת הדיבור, ולכן היה מבני לאה[5].
בניו
- חנוך.
- פלוא.
- חצרון.
- כרמי.