דביקות: הבדלים בין גרסאות בדף
הלוחם החסידי (שיחה | תרומות) (←עניינה) |
(הוספתי ענין) |
||
שורה 12: | שורה 12: | ||
הדביקות והאמונה - חד הם. כגודל אמונתו של האדם, כך הוא דבוק בהקדוש ברוך הוא. לכן גם כל עוד האדם מאמין ודבק בקב"ה, לא ייתכן שיקרה לו דבר רע. וכמאמרו של התולדות יעקב יוסף על הפסוק "עד אנה ינאצוני ועד אנה לא יאמינו בי" שנאמר לאחר שבני ישראל ביקשו לרגום את משה רבינו באבנים, כי עד עכשיו אף שנאצו אותי כמה פעמים אין מקום לעונש לחול עליהם, מה שאין כן עתה עד אנה לא יאמינו בי דייקא, ועל פי מאמרו של הבעל שם טוב כי האמונה היא דביקות{{הערה|כתר שם טוב ח"ב ע' רסז}}. | הדביקות והאמונה - חד הם. כגודל אמונתו של האדם, כך הוא דבוק בהקדוש ברוך הוא. לכן גם כל עוד האדם מאמין ודבק בקב"ה, לא ייתכן שיקרה לו דבר רע. וכמאמרו של התולדות יעקב יוסף על הפסוק "עד אנה ינאצוני ועד אנה לא יאמינו בי" שנאמר לאחר שבני ישראל ביקשו לרגום את משה רבינו באבנים, כי עד עכשיו אף שנאצו אותי כמה פעמים אין מקום לעונש לחול עליהם, מה שאין כן עתה עד אנה לא יאמינו בי דייקא, ועל פי מאמרו של הבעל שם טוב כי האמונה היא דביקות{{הערה|כתר שם טוב ח"ב ע' רסז}}. | ||
==דביקות והתקשרות== | |||
דביקות היא בחיצוניות, כמו שכתוב "כאשר ידבק האזור אל מתני איש{{הערה|ירמיה י"ג י"א}}", שהאזור דבוק לחיצוניות האדם. לעומת זאת התקשרות היא קשר פנימי בין שני דברים{{הערה|[[ביאורי הזהר (אדמו"ר האמצעי)|ביאורי הזהר]] ל[[אדמו"ר האמצעי]] תרומה מ"ט, א. ד"ה פתח רבי שמעון תשל"ד}}. | |||
ענין הדביקות בעבודה היא עבודה ב[[חיצוניות הלב]], שהיא עבודה על פי טעם ודעת. אבל התקשרות היא עבודה ב[[פנימיות הלב]] שלמעלה מטעם ודעת. | |||
החילוק בין דביקות להתקשרות הוא גם בהמשכה [[מלמעלה למטה]], והוא - בכללות - החילוק בין ההמשכה שעל ידי [[קיום המצוות]] להמשכה שעל ידי [[לימוד התורה]]. על ידי ה[[מצוות]] ממשיכים [[אור אין סוף]] בבחינת [[מקיף]] - חיצוניות, שהוא בחינת דביקות, ועל ידי [[לימוד התורה]] ממשיכים [[אור אין סוף]] בפנימיות{{הערה|אך בפרטיות יותר, על פי המבואר לקמן על שני המדריגות בדביקות, גם בקשר שעל ידי ה[[תורה]] עצמה יש דביקות (שהיא הקשר עם [[גליא שבתורה|חיצוניות התורה]] כפי שנמשכה ב[[השתלשלות]]), והתקשרות (שהיא הקשר עם עצם התורה שלמעלה מ[[השתלשלות]]) - ד"ה פתח רבי שמעון הנ"ל}}. | |||
בדביקות עצמה יש שתי מדריגות - שהדבר הוא מציאות לעצמו אלא שדבוק לדבר השני (על דרך הדביקות של ה[[כלים]]), ויש דביקות ששני הדברים מיוחדים ביחוד עצמי (על דרך הדביקות של ה[[אורות]], ומכיון שהאור הוא התפשטות וגילוי שמחוץ ל[[עצמות|עצם]], גם היחוד שלו נקרא דביקות){{הערה|ד"ה פתח רבי שמעון הנ"ל, ע"פ ד"ה אדם כי יקריב [[המשך יום טוב של ראש השנה תרס"ו|תרס"ו]]}}. | |||
==דביקות בשעת התפילה== | ==דביקות בשעת התפילה== |
גרסה מ־04:49, 2 במאי 2023
![]() |
יש לשכתב ערך זה. הסיבה לכך היא: הגדרות לא מדוייקות. | ||
אתם מוזמנים לסייע ולתקן את הבעיות, אך אנא אל תורידו את ההודעה כל עוד לא תוקן הדף. אם אתם סבורים כי אין בדף בעיה, ניתן לציין זאת בדף השיחה. |
![](/images/thumb/8/80/%D7%AA%D7%A4%D7%99%D7%9C%D7%94.jpg/250px-%D7%AA%D7%A4%D7%99%D7%9C%D7%94.jpg)
דביקות הוא מצב בו אדם שקוע במחשבה עמוקה על מציאות הקב"ה ופעולותיו, ושוכח על העולם הגשמי בו הוא חי, כתוצאה מהתבוננות באלוקים. בתורת החסידות מדובר רבות על הדבקות ודרכי ההתבוננות המובילים אליה.
לרוב, כהקדמה להתבוננות הביאה לדביקות יש ללמוד בתורת החסידות על העולמות הרוחניים ועשר הספירות ועוד. לעיתים רבות נעזרים המתבוננים גם בניגון חסידי בשעת עבודת התפילה.
עניינה
![]() | ערך מורחב – דביקה חשיקה וחפיצה |
הדביקות ענינה קרבה רוחנית להקב"ה הבאה מתוך הרגש של האהבה. זו היא ענין הקרבן שהוא מלשון דביקות, ועל כך מובא כי המלאך מיכאל נקרא גם בשם כהן גדול, שמקריב נשמות על גבי המזבח, שמקריבן בדביקות האהבה שמשפיע בהם. ובפרטיות יותר, ישנם שני בחינות כהן גדול: הראשון הוא מיכאל, שעניינו הוא אהבת עולם הנמשכת מבחינת חסד לאברהם, והשני הגבוה יותר הוא בחינת אהרן כהן גדול שענינו הוא אהבה רבה הנמשכת מזקן אהרון שיורד על פי מידותיו.
עיקר האהבה היא אתדבקות רוחא ברוחא[1], כמו שכתוב ישקני מנשיקות פיהו וכו' כנודע. ועל זה נאמר ובכל נפשך, שהם הם כל חלקי הנפש, שכל ומדות ולבושיהם מחשבה דיבור ומעשה, שעל האדם מוטל לדבוק עם כולם בו יתברך, דהיינו המדות במדותיו יתברך מה הוא רחום וכו'. והשכל בשכלו וחכמתו יתברך הוא עיון התורה דאורייתא מחכמה נפקא. וכן המחשבה במחשבתו יתברך והדיבור בדבר ה' זו הלכה וכמו שכתוב ואשים דברי בפיך ודברי אשר שמתי בפיך. והמעשה הוא מעשה הצדקה להחיות רוח שפלים, כמו שכתוב כי ששת ימים עשה ה' וכו' כנודע במקום אחר. וזו היא אתדבקות דרוחא ברוחא בתכלית הדביקות והיחוד, כשהיא מחמת אהבה[2].
הדביקות והאמונה - חד הם. כגודל אמונתו של האדם, כך הוא דבוק בהקדוש ברוך הוא. לכן גם כל עוד האדם מאמין ודבק בקב"ה, לא ייתכן שיקרה לו דבר רע. וכמאמרו של התולדות יעקב יוסף על הפסוק "עד אנה ינאצוני ועד אנה לא יאמינו בי" שנאמר לאחר שבני ישראל ביקשו לרגום את משה רבינו באבנים, כי עד עכשיו אף שנאצו אותי כמה פעמים אין מקום לעונש לחול עליהם, מה שאין כן עתה עד אנה לא יאמינו בי דייקא, ועל פי מאמרו של הבעל שם טוב כי האמונה היא דביקות[3].
דביקות והתקשרות
דביקות היא בחיצוניות, כמו שכתוב "כאשר ידבק האזור אל מתני איש[4]", שהאזור דבוק לחיצוניות האדם. לעומת זאת התקשרות היא קשר פנימי בין שני דברים[5].
ענין הדביקות בעבודה היא עבודה בחיצוניות הלב, שהיא עבודה על פי טעם ודעת. אבל התקשרות היא עבודה בפנימיות הלב שלמעלה מטעם ודעת.
החילוק בין דביקות להתקשרות הוא גם בהמשכה מלמעלה למטה, והוא - בכללות - החילוק בין ההמשכה שעל ידי קיום המצוות להמשכה שעל ידי לימוד התורה. על ידי המצוות ממשיכים אור אין סוף בבחינת מקיף - חיצוניות, שהוא בחינת דביקות, ועל ידי לימוד התורה ממשיכים אור אין סוף בפנימיות[6].
בדביקות עצמה יש שתי מדריגות - שהדבר הוא מציאות לעצמו אלא שדבוק לדבר השני (על דרך הדביקות של הכלים), ויש דביקות ששני הדברים מיוחדים ביחוד עצמי (על דרך הדביקות של האורות, ומכיון שהאור הוא התפשטות וגילוי שמחוץ לעצם, גם היחוד שלו נקרא דביקות)[7].
דביקות בשעת התפילה
הדביקות חלה על האדם בשעת קריאת שמע, על פי הסברו של אדה"ז כי "אין מונע לנו מדביקות הנפש ביחודו ואורו יתברך אלא הרצון, אם אין האדם רוצה כלל ח"ו לדבקה בו. אבל מיד שרוצה ומקבל וממשיך עליו אלהותו יתברך ואומר "ה' אלהינו ה' אחד", הרי ממילא נכללת נפשו ביחודו יתברך, ד"רוח אייתי רוח ואמשיך רוח", והיא בחינת יציאת מצרים ולכן תקנו פרשת יציאת מצרים בשעת קריאת שמע דווקא".[8].
בעוד שבתפילת שמונה עשרה הדביקות היא רק מצד התענוג שבנפש אלוקית, דבר החולף ונחלש עם החלשות התענוג, הרי הדביקות שבנפילת אפים הינה דביקות מוחלטת, הבאה מצד העלאת כל הכוחות שבנפש הטבעית עם הנשמה האלוקית, ולכן אין הגוף החומרי מפריע עוד לדביקות מכיון שגם הוא התעלה.
זהו הטעם שאמרו בספרי הקבלה שבשעת נפילת אפים הוא זמן עיקר בירור והעלאת הרע של קליפת נוגה שבגופו.[9]
הערות שוליים
- ↑ "בכל משפיע ומקבל כאיש ואשתו, הרי חוזק אמיתת אהבת האשה לאישהּ הוא בא ממה שמאמרת באהבתו אליה, כמובן בכל דברי שבחים והתעוררות אהבה, וזהו הנקרא בזוהר אתדבקות רוחא ברוחא" (דרך חיים לאדמו"ר האמצעי עמוד 77).
- ↑ אגרת התשובה - פרק ט'
- ↑ כתר שם טוב ח"ב ע' רסז
- ↑ ירמיה י"ג י"א
- ↑ ביאורי הזהר לאדמו"ר האמצעי תרומה מ"ט, א. ד"ה פתח רבי שמעון תשל"ד
- ↑ אך בפרטיות יותר, על פי המבואר לקמן על שני המדריגות בדביקות, גם בקשר שעל ידי התורה עצמה יש דביקות (שהיא הקשר עם חיצוניות התורה כפי שנמשכה בהשתלשלות), והתקשרות (שהיא הקשר עם עצם התורה שלמעלה מהשתלשלות) - ד"ה פתח רבי שמעון הנ"ל
- ↑ ד"ה פתח רבי שמעון הנ"ל, ע"פ ד"ה אדם כי יקריב תרס"ו
- ↑ ליקוטי אמרים - פרק מ"ז
- ↑ שערי תשובה, שער התפילה. אחרי ה"א תלכו. מג"פ מז, א.