חורבן ליובאוויטש: הבדלים בין גרסאות בדף
אין תקציר עריכה |
|||
שורה 5: | שורה 5: | ||
==תיאור התקופה== | ==תיאור התקופה== | ||
ב[[י"ג תשרי]] [[תרמ"ג]] בלילה, הסתלק הרבי [[המהר"ש]] לאחר מחלה קשה, בגיל 48. | |||
בנו בכורו, הרב [[הרז"א|שניאור זלמן אהרן]] - הרז"א, היה אמור למלא את מקומו בהנהגת [[חסידות חב"ד]], אך הוא סירב לקבל את הנשיאות. | |||
ביום השני של [[חג הסוכות]], פתח [[הרבי הרש"ב]] ואמר [[מאמר חסידות]] ברבים ב[[דיבור המתחיל]] "כתר יתנו לך". אף אחיו הגדול, הרז"א, החל לומר חסידות ברבים, הנהגה שהייתה שמורה ל[[רבותינו נשיאנו|נשיאי ליובאוויטש]] לדורותיהם. מאז החלו האחים להשמיע מאמרים לפני קהל החסידים גם בשבתות הבאות. | ביום השני של [[חג הסוכות]], פתח [[הרבי הרש"ב]] ואמר [[מאמר חסידות]] ברבים ב[[דיבור המתחיל]] "כתר יתנו לך". אף אחיו הגדול, הרז"א, החל לומר חסידות ברבים, הנהגה שהייתה שמורה ל[[רבותינו נשיאנו|נשיאי ליובאוויטש]] לדורותיהם. מאז החלו האחים להשמיע מאמרים לפני קהל החסידים גם בשבתות הבאות. | ||
האחים הסכימו לומר מאמרי חסידות בפני החסידים, אך מלבד זאת, בכל הקשור לענייני הנשיאות, למשל בקבלת [[פ"נ|פ"נים]], או בשאלות של חסידים בענייני [[גשמיות]] או [[רוחניות]] לא הסכימו לעסוק. | |||
לאחר סיום ה'שלושים' | במשך הזמן, חסידים בודדים, זכו לקבל מענות מהרז"א ומאדמו"ר הרש"ב בנושאים חשובים ודחופים. | ||
לאחר סיום ה'שלושים' ל[[הסתלקות אדמו"ר מהר"ש]] זקני החסידים בתקופה אז, קיימו אסיפה. לפני האסיפה הלכו החסידים להשתטח על ציונו של אדמו"ר מוהר"ש ולאחר מכן הגיעו הנאספים לביתה של [[הרבנית רבקה]]. למרות הפצרותיהם ובקשותיהם של החסידים, הרז"א ואדמו"ר הררש"ב לא הסכימו לקבל את הנשיאות, אלא רק להמשיך בלהגיד [[מאמר חסידות]]. | |||
בסיום ה'שנה' פנה הרז"א לעסוק במסחר על מנת | בסיום ה'שנה' פנה הרז"א לעסוק במסחר על מנת לפרנס את בני המשפחה. לשם כך פתח בית חרושת בליובאוויטש, והפסיק מאמירת מאמרי החסידות. העיניים הופנו אל הבן השני, הרש"ב, אך הוא העדיף להסתגר בחדרו, בהתבודדות פנימית, ולעסוק ב[[לימוד התורה]] וב[[תפילה]]. | ||
ב[[חודש שבט]] תרמ"ג, חלה הרש"ב כתוצאה מעגמת נפש, ונאלץ לנסוע ל[[פטרבורג]] בכדי להתייעץ עם רופאים ולהתרפא. מאז, | ב[[חודש שבט]] [[תרמ"ג]], חלה הרש"ב כתוצאה מעגמת נפש, ונאלץ לנסוע ל[[פטרבורג]] בכדי להתייעץ עם רופאים ולהתרפא. מאז, במשך חייו נסע פעמים רבות למקומות מרגוע בשביל בריאותו, לנאות דשא ולמקומות בהם האוויר היה חם, וכך חודשים ארוכים לא היה ב[[ליובאוויטש (עיירה)|ליובאוויטש]]. | ||
חסידות חב"ד נשארה | כך בימים אז, חסידות חב"ד נשארה ללא מנהיג. כמו כן מסופר שבאחד הימים הגיע לליובאוויטש החסיד רבי גרשון-דובער מנעוול, וקרא בכאב: "[[אדמו"ר הזקן]] הדליק את נר חסידות ואתם רוצים לכבותה!" הרש"ב בשמעו זאת, פרץ בבכי... | ||
==קבלת הנשיאות== | ==קבלת הנשיאות== |
גרסה מ־20:52, 4 בנובמבר 2020
ערך זה זקוק לעריכה דחופה: כנראה שהערך סובל מנראות גרועה, סגנון לא אנציקלופדי כלל או בעיות אחרות. | |||
אתם מוזמנים לסייע ולתקן את הבעיות, אך אנא אל תורידו את ההודעה כל עוד לא תוקן הדף. אם אתם סבורים כי אין בדף בעיה, ניתן לציין זאת בדף השיחה. |
![](/images/thumb/0/06/%D7%9E%D7%A4%D7%AA_%D7%9C%D7%99%D7%95%D7%91%D7%90%D7%95%D7%95%D7%99%D7%98%D7%A9.jpg/250px-%D7%9E%D7%A4%D7%AA_%D7%9C%D7%99%D7%95%D7%91%D7%90%D7%95%D7%95%D7%99%D7%98%D7%A9.jpg)
חורבן ליובאוויטש הוא כינוי לתקופת עשרת השנים בין הסתלקות הרבי המהר"ש עד לקבלת הנשיאות של בנו הרבי הרש"ב (י"ג תשרי תרמ"ג - ראש השנה תרנ"ד), בהם סרבו שני בני הרבי המהר"ש הרבי הרש"ב ואחיו הבכור הרז"א לקבל את הנשיאות, וחסידות חב"ד נשארה ללא נשיא רשמי[1]. תקופה זו מכונה חורבן היות ובה הצטמצמו משמעותית ממדי חסידות חב"ד.
תיאור התקופה
בי"ג תשרי תרמ"ג בלילה, הסתלק הרבי המהר"ש לאחר מחלה קשה, בגיל 48.
בנו בכורו, הרב שניאור זלמן אהרן - הרז"א, היה אמור למלא את מקומו בהנהגת חסידות חב"ד, אך הוא סירב לקבל את הנשיאות.
ביום השני של חג הסוכות, פתח הרבי הרש"ב ואמר מאמר חסידות ברבים בדיבור המתחיל "כתר יתנו לך". אף אחיו הגדול, הרז"א, החל לומר חסידות ברבים, הנהגה שהייתה שמורה לנשיאי ליובאוויטש לדורותיהם. מאז החלו האחים להשמיע מאמרים לפני קהל החסידים גם בשבתות הבאות.
האחים הסכימו לומר מאמרי חסידות בפני החסידים, אך מלבד זאת, בכל הקשור לענייני הנשיאות, למשל בקבלת פ"נים, או בשאלות של חסידים בענייני גשמיות או רוחניות לא הסכימו לעסוק.
במשך הזמן, חסידים בודדים, זכו לקבל מענות מהרז"א ומאדמו"ר הרש"ב בנושאים חשובים ודחופים.
לאחר סיום ה'שלושים' להסתלקות אדמו"ר מהר"ש זקני החסידים בתקופה אז, קיימו אסיפה. לפני האסיפה הלכו החסידים להשתטח על ציונו של אדמו"ר מוהר"ש ולאחר מכן הגיעו הנאספים לביתה של הרבנית רבקה. למרות הפצרותיהם ובקשותיהם של החסידים, הרז"א ואדמו"ר הררש"ב לא הסכימו לקבל את הנשיאות, אלא רק להמשיך בלהגיד מאמר חסידות.
בסיום ה'שנה' פנה הרז"א לעסוק במסחר על מנת לפרנס את בני המשפחה. לשם כך פתח בית חרושת בליובאוויטש, והפסיק מאמירת מאמרי החסידות. העיניים הופנו אל הבן השני, הרש"ב, אך הוא העדיף להסתגר בחדרו, בהתבודדות פנימית, ולעסוק בלימוד התורה ובתפילה.
בחודש שבט תרמ"ג, חלה הרש"ב כתוצאה מעגמת נפש, ונאלץ לנסוע לפטרבורג בכדי להתייעץ עם רופאים ולהתרפא. מאז, במשך חייו נסע פעמים רבות למקומות מרגוע בשביל בריאותו, לנאות דשא ולמקומות בהם האוויר היה חם, וכך חודשים ארוכים לא היה בליובאוויטש.
כך בימים אז, חסידות חב"ד נשארה ללא מנהיג. כמו כן מסופר שבאחד הימים הגיע לליובאוויטש החסיד רבי גרשון-דובער מנעוול, וקרא בכאב: "אדמו"ר הזקן הדליק את נר חסידות ואתם רוצים לכבותה!" הרש"ב בשמעו זאת, פרץ בבכי...
קבלת הנשיאות
בשנת תרמ"ט, מאות חסידים החלו להתארגן בעיירות שונות כדי לפעול לבניינה המחודש של ליובאוויטש. באותה שנה התקיימו שלוש אסיפות גדולות בערים החסידיות - קרמנצ'וג, צ'רניגוב ופולוצק - בהן דנו על המצב ועל דרכים להביא לחידוש הנשיאות בפועל. בראש אסיפות אלו עמדו גדולי החסידים. אחת ההחלטות שנתקבלו באסיפות אלו, הייתה להתחיל לנסוע לליובאוויטש בקביעות, ובפרט בחודש תשרי הקרוב.
לקראת ראש השנה תר"נ, הגיעו לליובאוויטש קבוצות גדולות של חסידי חב"ד מכל הערים והעיירות, הכפרים הקרובים והרחוקים. כשש מאות[2] חסידים מילאו בחודש תשרי את החצר בליובאוויטש.
לקראת ראש השנה תרנ"ג הגיע לליובאוויטש קהל עצום, והצפיפות היתה גדולה. זו הייתה הפעם הראשונה שהרבי הרש"ב אמר חסידות ברבים בבית המדרש הגדול, מה שעד אז נעשה בדרך כלל בחדרו.
מתחילת שנת תרנ"ד החל אצל אדמו"ר הרש"ב "סדר חדש" של הנהגה. הצעד המכריע של קבלת הנשיאות, אירע בליל ראש השנה תרנ"ד, כאשר בתפילת ערבית ניאות אדמו"ר הרש"ב לקבוע את מקום תפילתו בבית הכנסת, באותו מקום בו התפלל אביו.
קישורים חיצוניים
- חורבן ליובאוויטש ותקומתה / היסטוריה חב"דית, תיאור התקופה מאת מנחם זיגלבוים
הערות שוליים
- ↑ אגרות קודש אדמו"ר הריי"צ חלק ג' עמ' שפח.
- ↑ הרבה מהתיאורים כאן מובאים מסיפורים שכתב הרב שמואל מאזינקער עליו העיד הרבי הרש"ב: "הוא איש אמונים, ומדייק בלישנא ובדבר שהיה אצלו איזה ספק לא היה כותב" את ספריו נתן לרבי הריי"צ שהעתיק זאת לזכרונותיו. ראה אגרות קודש אדמו"ר הריי"צ חלק ג' אגרת תשעט, עמ' שפה ואילך.