צבאו"ת (שם): הבדלים בין גרסאות בדף
אין תקציר עריכה |
אין תקציר עריכה |
||
שורה 1: | שורה 1: | ||
שם '''צבאו"ת''' הוא אחד מ[[שבעה שמות שאינם נמחקים]]. שם זה מכוון כנגד ספירות [[נצח והוד]]. | שם '''צבאו"ת''' הוא אחד מ[[שמות הוי"ה|שבעה שמות שאינם נמחקים]]. שם זה מכוון כנגד ספירות [[נצח והוד]]. | ||
==עניינו== | ==עניינו== | ||
שם צבאות הוא שמם של הכלים של ספירות [[נצח והוד]], שעל ידיהם נמשך השפעת [[אור אין סוף]] גם בעולמות [[בי"ע]]. | שם צבאות הוא שמם של הכלים של ספירות [[נצח והוד]], שעל ידיהם נמשך השפעת [[אור אין סוף]] גם בעולמות [[בי"ע]]. | ||
לשון צבאות הוא לשון חיילות. והם גדודי [[נשמות]] ו[[מלאכים]] של עולם ה[[בריאה]] אשר אין מספר לגדודיו והם נבראים ומחודשים מאין ליש ממש. ואינן אלהות כלל כמו [[אצילות]] שהוא בחינת אלהות ממש. ואף על פי כן ה[[נביאים]] המשיכו שיתלבש בהם [[אור אין סוף]] בתכלית היחוד כמו שנתלבש בכלים של עולם ה[[אצילות]] עד דאיהו וגרמוהי. עד שיהיה נקרא ה[[אור אין סוף]] המלובש בהם בשם צבאות שהוא שם התואר, שהוא עצמו הוא בחינת הצבאות ממש, כעניין [[איהו וגרמוהי חד]], שבעולם ה[[אצילות]] שהוא עצמו הוא הדעה וכו'. וכך על ידי שם צבאות מתייחד בכלים של עולמות בי"ע עד שהוא עצמו הוא הצבאות כו'. ולא שהם נפרדים בפני עצמם רק שבטלים אליו אלא שמתייחד עמהן ממש. | |||
שם צבאו"ת עניינו אות הוא בצבא שלו, כלומר שכל צבאי צבאות של המלאכים שלמטה אלף אלפים לגדוד אחד ולגדודיו אין מספר, כולם הם מתהוים ומקבלים חיות רק מאות אחת. | שם צבאו"ת עניינו אות הוא בצבא שלו, כלומר שכל צבאי צבאות של המלאכים שלמטה אלף אלפים לגדוד אחד ולגדודיו אין מספר, כולם הם מתהוים ומקבלים חיות רק מאות אחת. | ||
שורה 10: | שורה 10: | ||
הנה ארז"ל על חנה מיום שברא הקב"ה את עולמו לא היה אדם שקראו להקב"ה צבאות עד שבאת חנה כו'. דהיינו שהיא פתחה תחלה לקרות הקב"ה הוי"ה צבאות ואמר הקב"ה עתיד בן שלך לפתוח בנבואה בשם זה כמ"ש ויאמר שמואל כה אמר ה' צבאות פקדתי כו'. והנביאים האחרונים נבאו בשם זה ובפרט חגי זכרי' ומלאכי יותר מכולן | הנה ארז"ל על חנה מיום שברא הקב"ה את עולמו לא היה אדם שקראו להקב"ה צבאות עד שבאת חנה כו'. דהיינו שהיא פתחה תחלה לקרות הקב"ה הוי"ה צבאות ואמר הקב"ה עתיד בן שלך לפתוח בנבואה בשם זה כמ"ש ויאמר שמואל כה אמר ה' צבאות פקדתי כו'. והנביאים האחרונים נבאו בשם זה ובפרט חגי זכרי' ומלאכי יותר מכולן | ||
[[משה רבינו]] זכה שתנתן התורה על ידו היינו לפי שהמשיך התלבשות [[אור אין סוף]] בכלים של [[זעיר אנפין]]. ומשם נמשך התורה כנ"ל. (ומשם היתה נבואתו כי עיקר נבואתו היתה מ[[אצילות]] רק דרך מעבר נמשך על ידי ה[[בריאה]]. אבל לא המשיך שיהיה ג"כ התלבשות אור א"ס בעולמות בי"ע על דרך שהוא מתייחד עם כלים דאצילות. ולא הוצרך לזה כי המשכת התורה המשיך מבחינת אצילות ממש. ושם מתייחד אור א"ס עם הכלים עד דאיהו וגרמוהי חד. מה שאין כן בעולמות [[בי"ע]] אין הגילוי כלל בהכלים (ולאו איהו וגרמוהי חד בהון כנודע). | |||
אבל הנביאים שאחריו המשיכו את [[אור אין סוף]] שיתלבש גם כן בכלים של עולמות [[בי"ע]] מה שלא היה כן בימי משה רבינו. וזהו פירוש דברי חז"ל, שחנה פתחה תחלה בשם צבאות, ואחריה נמשכו כל הנביאים, שענין שם זה הוא מורה על ענין התלבשות [[אור אין סוף]] בכלים של [[בי"ע]] להיות מתייחד עמהם שזוהי עבודת ה[[נביאים]]. | |||
הטעם שנצרכו לכך היא כי בימי משה רבינו שהיתה נבואתו מאצילות, המשיך להם למטה התורה משם מבחי' אצילות והוא היה דבר ה' בפי משה וקיימו ישראל התורה כו'. אבל בימי הנביאים שאחריו שלא היו ישראל עושין רצונו של מעלה והוצרכו הנביאים להוכיחם. וענין ההפרש בין תוכחה שאומר הנביא לשאר מוכיח הוא כי בהנביא הנה התוכחה היא דבר ה' המתלבש בדבורו של הנביא ונמצא הוא ית' הוא המוכיח. | |||
ולזאת הוכרח להיות המשכת התורה מאצילות לבי"ע כדי שיקיימו ישראל התורה כי בהיותה באצילות כבימי משה לא היו מקיימים אותה ישראל שבימי הנביאים אחר דורו של משה מצד שנשגבה מהם והית' התורה בפ"ע והאדם בפ"ע. ולכך היה צ"ל התלבשות התורה מאצי' לבריאה ונמשך שם דבר ה' בפי הנביא להזהיר את ישראל שיקיימו התורה כו'. והגיע להם עי"ז התוכחה מדבר ה' ממש המתלבש בכלים דבי"ע ומשם בפי הנביא כו'. | |||
והנה הגם שאין נביא רשאי לחדש דבר. אך אין זה חדוש ותוספת על תורת מרע"ה. רק המשכת התורה בלי תוס' וגרעון מאצילות לבריאה. | והנה הגם שאין נביא רשאי לחדש דבר. אך אין זה חדוש ותוספת על תורת מרע"ה. רק המשכת התורה בלי תוס' וגרעון מאצילות לבריאה. |
גרסה מ־18:07, 28 באוגוסט 2009
שם צבאו"ת הוא אחד משבעה שמות שאינם נמחקים. שם זה מכוון כנגד ספירות נצח והוד.
עניינו
שם צבאות הוא שמם של הכלים של ספירות נצח והוד, שעל ידיהם נמשך השפעת אור אין סוף גם בעולמות בי"ע.
לשון צבאות הוא לשון חיילות. והם גדודי נשמות ומלאכים של עולם הבריאה אשר אין מספר לגדודיו והם נבראים ומחודשים מאין ליש ממש. ואינן אלהות כלל כמו אצילות שהוא בחינת אלהות ממש. ואף על פי כן הנביאים המשיכו שיתלבש בהם אור אין סוף בתכלית היחוד כמו שנתלבש בכלים של עולם האצילות עד דאיהו וגרמוהי. עד שיהיה נקרא האור אין סוף המלובש בהם בשם צבאות שהוא שם התואר, שהוא עצמו הוא בחינת הצבאות ממש, כעניין איהו וגרמוהי חד, שבעולם האצילות שהוא עצמו הוא הדעה וכו'. וכך על ידי שם צבאות מתייחד בכלים של עולמות בי"ע עד שהוא עצמו הוא הצבאות כו'. ולא שהם נפרדים בפני עצמם רק שבטלים אליו אלא שמתייחד עמהן ממש.
שם צבאו"ת עניינו אות הוא בצבא שלו, כלומר שכל צבאי צבאות של המלאכים שלמטה אלף אלפים לגדוד אחד ולגדודיו אין מספר, כולם הם מתהוים ומקבלים חיות רק מאות אחת.
הנה ארז"ל על חנה מיום שברא הקב"ה את עולמו לא היה אדם שקראו להקב"ה צבאות עד שבאת חנה כו'. דהיינו שהיא פתחה תחלה לקרות הקב"ה הוי"ה צבאות ואמר הקב"ה עתיד בן שלך לפתוח בנבואה בשם זה כמ"ש ויאמר שמואל כה אמר ה' צבאות פקדתי כו'. והנביאים האחרונים נבאו בשם זה ובפרט חגי זכרי' ומלאכי יותר מכולן
משה רבינו זכה שתנתן התורה על ידו היינו לפי שהמשיך התלבשות אור אין סוף בכלים של זעיר אנפין. ומשם נמשך התורה כנ"ל. (ומשם היתה נבואתו כי עיקר נבואתו היתה מאצילות רק דרך מעבר נמשך על ידי הבריאה. אבל לא המשיך שיהיה ג"כ התלבשות אור א"ס בעולמות בי"ע על דרך שהוא מתייחד עם כלים דאצילות. ולא הוצרך לזה כי המשכת התורה המשיך מבחינת אצילות ממש. ושם מתייחד אור א"ס עם הכלים עד דאיהו וגרמוהי חד. מה שאין כן בעולמות בי"ע אין הגילוי כלל בהכלים (ולאו איהו וגרמוהי חד בהון כנודע).
אבל הנביאים שאחריו המשיכו את אור אין סוף שיתלבש גם כן בכלים של עולמות בי"ע מה שלא היה כן בימי משה רבינו. וזהו פירוש דברי חז"ל, שחנה פתחה תחלה בשם צבאות, ואחריה נמשכו כל הנביאים, שענין שם זה הוא מורה על ענין התלבשות אור אין סוף בכלים של בי"ע להיות מתייחד עמהם שזוהי עבודת הנביאים.
הטעם שנצרכו לכך היא כי בימי משה רבינו שהיתה נבואתו מאצילות, המשיך להם למטה התורה משם מבחי' אצילות והוא היה דבר ה' בפי משה וקיימו ישראל התורה כו'. אבל בימי הנביאים שאחריו שלא היו ישראל עושין רצונו של מעלה והוצרכו הנביאים להוכיחם. וענין ההפרש בין תוכחה שאומר הנביא לשאר מוכיח הוא כי בהנביא הנה התוכחה היא דבר ה' המתלבש בדבורו של הנביא ונמצא הוא ית' הוא המוכיח.
ולזאת הוכרח להיות המשכת התורה מאצילות לבי"ע כדי שיקיימו ישראל התורה כי בהיותה באצילות כבימי משה לא היו מקיימים אותה ישראל שבימי הנביאים אחר דורו של משה מצד שנשגבה מהם והית' התורה בפ"ע והאדם בפ"ע. ולכך היה צ"ל התלבשות התורה מאצי' לבריאה ונמשך שם דבר ה' בפי הנביא להזהיר את ישראל שיקיימו התורה כו'. והגיע להם עי"ז התוכחה מדבר ה' ממש המתלבש בכלים דבי"ע ומשם בפי הנביא כו'.
והנה הגם שאין נביא רשאי לחדש דבר. אך אין זה חדוש ותוספת על תורת מרע"ה. רק המשכת התורה בלי תוס' וגרעון מאצילות לבריאה.
להרחבה
- מאמר "בעצם היום הזה" בפרשת בא בספר תורה אור