יהודה אריה לייב אלתר (השפת אמת): הבדלים בין גרסאות בדף
אין תקציר עריכה |
אין תקציר עריכה |
||
שורה 1: | שורה 1: | ||
[[ | [[קובץ:בית המדרש בגור.JPG|שמאל|ממוזער|250px|בית המדרש בגור]] | ||
[[קובץ:ציון השפת אמת.JPG|שמאל|ממוזער|250px|ציונם של החידושי הרי"ם והשפת אמת]] | [[קובץ:ציון השפת אמת.JPG|שמאל|ממוזער|250px|ציונם של החידושי הרי"ם והשפת אמת]] | ||
רבי '''יהודה אריה לייב אלתר''' האדמו"ר מ[[חסידות גור|גור]] (ידוע על שם ספרו '''השפת אמת'''), היה האדמו"ר השני לבית גור. | רבי '''יהודה אריה לייב אלתר''' האדמו"ר מ[[חסידות גור|גור]] (ידוע על שם ספרו '''השפת אמת'''), היה האדמו"ר השני לבית גור. | ||
==תולדות חייו== | ==תולדות חייו== | ||
נולד בוורשה ב-[[כ"ט בניסן]] [[ | נולד בוורשה ב-[[כ"ט בניסן]] ה'[[תר"ז]] לר' אברהם מרדכי בנו של רבי [[יצחק מאיר אלתר|בעל "חידושי הרי"ם"]] מייסד [[חסידות גור]]. בהיותו בן שנתיים נפטרה אמו, ושש שנים מאוחר יותר התייתם גם מאביו ועבר לגור בבית סבו. מגיל צעיר ניכרה שקדנותו והתמדתו. סבו שכר עבורו מלמד שילמדו תורה, והתנה עמו שלש תנאים: שיעירו כל בוקר לפני עלות השחר, שילמד עמו שמונה עשר שעות ברציפות, שבכל יום יחדשו משהו בלימודם. בהיותו בן 12 נפטר רבי [[מנחם מנדל מקוצק]]. עד אז הספיק סבו לקחתו פעמיים לקוצק, וביקוריו שם עשו עליו רושם רב. רבי יצחק מאיר עצמו הסביר מה ראה לקחת את נכדיו הקטנים לקוצק באומרו: "כדי שיראה פעם יהודי אמיתי".<ref>ישראל יעקב אראטין, [http://download.hebrewbooks.org/downloadhandler.ashx?req=20392 אמת ואמונה], אות רפ"א, ירושלים ת"ש.</ref> | ||
ב[[תרכ"ב]] | ב[[תרכ"ב]], בהיותו בן 15 נישא ליוכבד רבקה בתם של ר' יהודה קמינר ואשתו הדסה. כדי שלא יהיה שמו של החתן כשם החותן, צווה עליו סבו האדמו"ר להחליף את שמו לאריה ליב (במקום יהודה ליב). לאחר החתונה נשארו בני הזוג לגור בעיירה [[גור]]. באותן השנים, כמעט שלא בא במגע עם אנשים והיה עסוק רק בתורה ובתפילה. | ||
ב[[תרכ"ו]] | ב[[תרכ"ו]] בהיותו בן 19, נפטר סבו רבי יצחק מאיר, והוא התמנה לרב העיירה גור על פי צוואת סבו. למרות גילו הצעיר רצו החסידים למנותו כבר אז גם לאדמו"ר במקום סביו, אך הוא סירב והצטרף לחסידים שקיבלו את הנהגתו של רבי [[חנוך העניך הכהן מאלכסנדר]]. רק ארבע שנים מאוחר יותר, לאחר פטירת רבי חנוך העניך, בהיותו בן 23, לאחר הפצרות מרובות וכמעט בניגוד לרצונו הסכים לשמש כאדמו"ר. אף שקיבל בסופו של דבר את התפקיד, סירב לשבת בראש ה[[טיש|שולחן]], במקום של סבו, ומאז יושבים אדמו"רי גור באמצע השולחן ולא בראשו. | ||
תחת הנהגתו של רבי יהודה אריה הפכה חסידות גור לאחת החסידויות הגדולות והמרכזיות בפולין. ב[[תרס"א | תחת הנהגתו של רבי יהודה אריה הפכה חסידות גור לאחת החסידויות הגדולות והמרכזיות בפולין. ב[[תרס"א]]) נפטרה אשתו הראשונה וכעבור שנה הוא נישא לבתו של האדמו"ר [[חסידות גורליץ|ברוך מגורליץ]]. ב[[תרס"ה]]) חלה במחלה נדירה. וכעבור שבועיים נפטר ב[[ה' בשבט]] [[תרס"ה]] בהיותו בן 58 שנים בלבד. החסידים תלו את מותו בדאגה הרבה שחש לאלפי חסידיו שהיו מגויסים באותה העת ל[[צבא הצאר]] הרוסי בשל [[מלחמת רוסיה-יפן]]. בני ביתו העידו כי בכל ימי המלחמה היה ישן על הרצפה כשרק מעילו מכסה אותו וממרר בבכי על גורלם. | ||
השפת אמת נטמן בעיירה גור, לצדו סבו בעל חידושי הרי"ם. בלוויתו השתתפו רבבות יהודים. ה[[אוהל (קבר)|אוהל]] שהוקם על קברם נהרס בזמן [[השואה]] ושופץ לאחריה. | השפת אמת נטמן בעיירה גור, לצדו סבו בעל חידושי הרי"ם. בלוויתו השתתפו רבבות יהודים. ה[[אוהל (קבר)|אוהל]] שהוקם על קברם נהרס בזמן [[השואה]] ושופץ לאחריה. |
גרסה מ־12:54, 24 בנובמבר 2010
רבי יהודה אריה לייב אלתר האדמו"ר מגור (ידוע על שם ספרו השפת אמת), היה האדמו"ר השני לבית גור.
תולדות חייו
נולד בוורשה ב-כ"ט בניסן ה'תר"ז לר' אברהם מרדכי בנו של רבי בעל "חידושי הרי"ם" מייסד חסידות גור. בהיותו בן שנתיים נפטרה אמו, ושש שנים מאוחר יותר התייתם גם מאביו ועבר לגור בבית סבו. מגיל צעיר ניכרה שקדנותו והתמדתו. סבו שכר עבורו מלמד שילמדו תורה, והתנה עמו שלש תנאים: שיעירו כל בוקר לפני עלות השחר, שילמד עמו שמונה עשר שעות ברציפות, שבכל יום יחדשו משהו בלימודם. בהיותו בן 12 נפטר רבי מנחם מנדל מקוצק. עד אז הספיק סבו לקחתו פעמיים לקוצק, וביקוריו שם עשו עליו רושם רב. רבי יצחק מאיר עצמו הסביר מה ראה לקחת את נכדיו הקטנים לקוצק באומרו: "כדי שיראה פעם יהודי אמיתי".[1]
בתרכ"ב, בהיותו בן 15 נישא ליוכבד רבקה בתם של ר' יהודה קמינר ואשתו הדסה. כדי שלא יהיה שמו של החתן כשם החותן, צווה עליו סבו האדמו"ר להחליף את שמו לאריה ליב (במקום יהודה ליב). לאחר החתונה נשארו בני הזוג לגור בעיירה גור. באותן השנים, כמעט שלא בא במגע עם אנשים והיה עסוק רק בתורה ובתפילה.
בתרכ"ו בהיותו בן 19, נפטר סבו רבי יצחק מאיר, והוא התמנה לרב העיירה גור על פי צוואת סבו. למרות גילו הצעיר רצו החסידים למנותו כבר אז גם לאדמו"ר במקום סביו, אך הוא סירב והצטרף לחסידים שקיבלו את הנהגתו של רבי חנוך העניך הכהן מאלכסנדר. רק ארבע שנים מאוחר יותר, לאחר פטירת רבי חנוך העניך, בהיותו בן 23, לאחר הפצרות מרובות וכמעט בניגוד לרצונו הסכים לשמש כאדמו"ר. אף שקיבל בסופו של דבר את התפקיד, סירב לשבת בראש השולחן, במקום של סבו, ומאז יושבים אדמו"רי גור באמצע השולחן ולא בראשו.
תחת הנהגתו של רבי יהודה אריה הפכה חסידות גור לאחת החסידויות הגדולות והמרכזיות בפולין. בתרס"א) נפטרה אשתו הראשונה וכעבור שנה הוא נישא לבתו של האדמו"ר ברוך מגורליץ. בתרס"ה) חלה במחלה נדירה. וכעבור שבועיים נפטר בה' בשבט תרס"ה בהיותו בן 58 שנים בלבד. החסידים תלו את מותו בדאגה הרבה שחש לאלפי חסידיו שהיו מגויסים באותה העת לצבא הצאר הרוסי בשל מלחמת רוסיה-יפן. בני ביתו העידו כי בכל ימי המלחמה היה ישן על הרצפה כשרק מעילו מכסה אותו וממרר בבכי על גורלם.
השפת אמת נטמן בעיירה גור, לצדו סבו בעל חידושי הרי"ם. בלוויתו השתתפו רבבות יהודים. האוהל שהוקם על קברם נהרס בזמן השואה ושופץ לאחריה.
עם רבותינו נשיאינו
רבי יהודה אריה היה בקשרים תמידיים עם אדמו"ר הרש"ב[2] ועם אדמו"ר הריי"צ.
אדמו"ר הריי"צ אף נפגש עם רבי יהודה אריה לייב בצעירותו, וסיפר כי באותה הזדמנות אמר לו השפת אמת כי כל מילה בתניא ולקוטי תורה מאירה את הלבבות.[3] כאשר הוא הושיט את ידו לשפת אמת, קרא השפת אמת: "א הייליגע הענטעלע" - יד קדושה![4]
יש אומרים שהוא התפלל בנוסח של סידור אדמו"ר הזקן. והפני מנחם[5] כותב: "ומכאן ראי' לכאו' שהשפת אמת זצ"ל לא התפלל הכל כמ"ש בסידור תהל(ו)ת ה' להרב זצ"ל מליאדי. וכן שמעתי מפ"ק אאמו"ר [ה'אמרי אמת'] כשהתפלל, שנוסחו הי' בכמה דברים לא מנוסח סידור הנ"ל".[6]
הערות שוליים
- ↑ ישראל יעקב אראטין, אמת ואמונה, אות רפ"א, ירושלים ת"ש.
- ↑ והם מוזכרים בהרחבה באגרות הרש"ב.
- ↑ מכתב מאדמו"ר הריי"צ. נשיאי חב"ד ובני דורם עמ' 87.
- ↑ מפי הרב חיים שאול ברוק ששהה שם. נשיאי חב"ד ובני דורם עמ' 87.
- ↑ בהגהותיו ל'מכתבי תורה', מהדורת תשנ"ז, סי' קנד, שם כותב ה'שפת אמת': "וע"ד הנוסח כל העולם כולו שאמרתי שנכון הוא…", והכוונה לנוסח תפילות ראש-השנה ויוהכ"פ: "מלוך על כל העולם כולו בכבודך".
- ↑ וב'שפת אמת' בראשית שנת תרנ"ה ד"ה ותקנו בקידוש נאמר: "ויש נוסחאות שאין אומרים ביוצר של שבת המחדש בטובו מעשה בראשית. אבל באמת יש לאומרו…", מתאים לנוסח אדה"ז. ויש לחפש למי הכוונה ב"יש נוסחאות".