37,388
עריכות
חסיד של הרבי (שיחה | תרומות) אין תקציר עריכה |
חלוקת קונטרסים (שיחה | תרומות) (←עניינו) |
||
שורה 35: | שורה 35: | ||
ב[[תפילת שחרית]] בכל יום אנו אומרים: "מזמור לתודה". משמעות המילה תודה אינו רק מלשון הודיה אלא גם מלשון הודאה. וכן מצינו בגמרא שמופיע מינוח זה כדי לציין הודאה, כמו: "ומודים חכמים לרבי מאיר", כלומר אף על פי שלא חשבו כמוהו, הודו שהוא צודק. | ב[[תפילת שחרית]] בכל יום אנו אומרים: "מזמור לתודה". משמעות המילה תודה אינו רק מלשון הודיה אלא גם מלשון הודאה. וכן מצינו בגמרא שמופיע מינוח זה כדי לציין הודאה, כמו: "ומודים חכמים לרבי מאיר", כלומר אף על פי שלא חשבו כמוהו, הודו שהוא צודק. | ||
כך היא ההודאה שלנו להקב"ה: לנו נדמה שאנחנו מציאות, ואנחנו לא צריכים הוכחות על קיומינו ועל קיומו של העולם בכלל. ולמרות זאת אנו מודים לה | כך היא ההודאה שלנו להקב"ה: לנו נדמה שאנחנו מציאות, ואנחנו לא צריכים הוכחות על קיומינו ועל קיומו של העולם בכלל. ולמרות זאת אנו מודים לה' שהוא המציאות האמיתית, ו"אין עוד מלבדו". אנו מודים לה` שהוא צודק. | ||
ישנו סיפור על [[חסיד]] של [[אדמו"ר הזקן]], ר` [[פסח ממלחובקה]], שהחדיר במוחו עניין זה של [[אחדות ה']], שכל המציאות היא רק [[אלוקות]] ואין עוד שום דבר, עד כדי כך שלאחר שלימד עניין זה לתלמידיו, הם מיששו את הקיר כדי לבדוק אם הוא קיים! ופעם אחת לימד אותם עניין זה בליל [[שבת]]. לאחר התפילה, משהגיע אחד התלמידים לביתו כשהרושם של השיעור עדיין לא פג ממנו, הוא התיישב על הכסא, מבלי לעשות כלום. אותו תלמיד המשיך לרחף בעולמו שלו עד שאשתו ביקשה ממנו: "עשה קידוש", והוא השיב לה כתוהה על השאלה: "מה קידוש?" הוא היה מנותק כל כך ממציאות העולם עד ששכח שליל שבת היום. הרעיון של "אין עוד מלבדו" היה מונח אצלו ברמה גבוהה כל כך, עד שאיבד את התחושה של עולם גשמי. אבל מי שהעניין התיישב בשכלו, מוצא את הדרך כיצד לחבר את האמת האלוקית עם מציאות העולם. כל זה קשור בעניין ההודאה, להודות שה` הוא המציאות האמיתית. | ישנו סיפור על [[חסיד]] של [[אדמו"ר הזקן]], ר` [[פסח ממלחובקה]], שהחדיר במוחו עניין זה של [[אחדות ה']], שכל המציאות היא רק [[אלוקות]] ואין עוד שום דבר, עד כדי כך שלאחר שלימד עניין זה לתלמידיו, הם מיששו את הקיר כדי לבדוק אם הוא קיים! ופעם אחת לימד אותם עניין זה בליל [[שבת]]. לאחר התפילה, משהגיע אחד התלמידים לביתו כשהרושם של השיעור עדיין לא פג ממנו, הוא התיישב על הכסא, מבלי לעשות כלום. אותו תלמיד המשיך לרחף בעולמו שלו עד שאשתו ביקשה ממנו: "עשה קידוש", והוא השיב לה כתוהה על השאלה: "מה קידוש?" הוא היה מנותק כל כך ממציאות העולם עד ששכח שליל שבת היום. הרעיון של "אין עוד מלבדו" היה מונח אצלו ברמה גבוהה כל כך, עד שאיבד את התחושה של עולם גשמי. אבל מי שהעניין התיישב בשכלו, מוצא את הדרך כיצד לחבר את האמת האלוקית עם מציאות העולם. כל זה קשור בעניין ההודאה, להודות שה` הוא המציאות האמיתית. |