נח: הבדלים בין גרסאות בדף
הלוחם החסידי (שיחה | תרומות) אין תקציר עריכה |
יוסף בן מלמד (שיחה | תרומות) מ (הוספת קטגוריה:אישים שהגיעו לגיל 120 באמצעות HotCat) |
||
(2 גרסאות ביניים של 2 משתמשים אינן מוצגות) | |||
שורה 44: | שורה 44: | ||
==לאחר המבול== | ==לאחר המבול== | ||
הרבי מביא בנוגע לנח שהיה "אדם הראשון" אחר המבול. | |||
לאחר שיבשה הארץ, ציווה ה' לנח ולבניו לצאת מן התיבה, הם ושאר החיות שבתיבה, ולשוב לעסוק בפריה ורביה. נח בנה [[מזבח]] לה' והקריב עליו [[קרבנות]] לה'. ה' נשבע שלא ישוב להשמיד את העולם כפי שהשמיד את דור המבול. הקב"ה בירך את נח ובניו - שם חם ויפת, בברכת "פרו ורבו ומלאו את הארץ וכבשוה" והחל לצוותם ב[[שבע מצוות בני נח]]. | לאחר שיבשה הארץ, ציווה ה' לנח ולבניו לצאת מן התיבה, הם ושאר החיות שבתיבה, ולשוב לעסוק בפריה ורביה. נח בנה [[מזבח]] לה' והקריב עליו [[קרבנות]] לה'. ה' נשבע שלא ישוב להשמיד את העולם כפי שהשמיד את דור המבול. הקב"ה בירך את נח ובניו - שם חם ויפת, בברכת "פרו ורבו ומלאו את הארץ וכבשוה" והחל לצוותם ב[[שבע מצוות בני נח]]. | ||
שורה 73: | שורה 75: | ||
שני הקטבים הללו מייצגים את שתי התקופות בחייו של נח – קודם המבול ואחר המבול. קודם המבול חי נח בעולם שאין בו אפשרות של תשובה, ולכן לא התפלל על אנשי דורו. לעומת זאת, לאחר המבול נפתחה תקופה חדשה, תקופה שבה ניתנה האפשרות לשוב בתשובה ואפילו להפוך את הרע לטוב, עד הטוב הנשגב של הגאולה. | שני הקטבים הללו מייצגים את שתי התקופות בחייו של נח – קודם המבול ואחר המבול. קודם המבול חי נח בעולם שאין בו אפשרות של תשובה, ולכן לא התפלל על אנשי דורו. לעומת זאת, לאחר המבול נפתחה תקופה חדשה, תקופה שבה ניתנה האפשרות לשוב בתשובה ואפילו להפוך את הרע לטוב, עד הטוב הנשגב של הגאולה. | ||
==ראו גם== | |||
*[[דבר מלכות נח]] | |||
==קישורים חיצוניים== | ==קישורים חיצוניים== | ||
שורה 82: | שורה 87: | ||
[[קטגוריה:פרשת נח]] | [[קטגוריה:פרשת נח]] | ||
[[קטגוריה:אישים בתנ"ך]] | [[קטגוריה:אישים בתנ"ך]] | ||
[[קטגוריה:אישים שהגיעו לגיל 120]] |
גרסה אחרונה מ־21:49, 29 באוגוסט 2023
נֹחַ הוא הדמות הראשית בסיפור המבול בספר בראשית. קורותיו מסופרים בסיום פרשת בראשית ובפרשה הקרויה על שמו, פרשת נח.
נח היה בנו של למך בן מתושלח והוא היה דור עשירי לאדם הראשון. לנח היו שלשה בנים: שֵׁם, חם ויפת. הוא חי 950 שנה, שהחלו בשנת א'נ"ו והסתיימו בשנת ב'ו'.
לאחר המבול, נח ובניו הפכו לאבות האנושות כולה, ונצטוו בשבע מצוות בני נח.
אודותיועריכה
לידתועריכה
וַיְחִי לֶמֶךְ שְׁתַּיִם וּשְׁמֹנִים שָׁנָה וּמְאַת שָׁנָה וַיּוֹלֶד בֵּן. וַיִּקְרָא אֶת שְׁמוֹ נֹחַ לֵאמֹר זֶה יְנַחֲמֵנוּ מִמַּעֲשֵׂנוּ וּמֵעִצְּבוֹן יָדֵינוּ מִן הָאֲדָמָה אֲשֶׁר אֵרְרָהּ ה'.
— בראשית ה, כ"ז-כ"ח
מפרש רש"י, שעד שבא נח לעולם, הארץ הייתה מוציאה קוצים ודרדרים כשזורעים בה חיטים, משום הקללה שקולל אדם הראשון לאחר חטא עץ הדעת. כשבא נח, הכין להם את כלי המחרישה ונחה הארץ. אמרו אנשי דורו "זה ינחמנו", יניח ממנו, את קללת הארץ[1].
מובא במדרש[2] שנח נולד מהול, ובשעה שהקב"ה ארר את האדמה, אמר לאדם שהדבר יימשך עד שתוליד אדם מהול, וזו הסיבה שלמך אמר זה ינחמנו.
עוד כתבו המפרשים[3], שעד ימי נח לא היה לבני האדם פיסוק אצבעות והיו יכולים לחרוש האדמה בידיהם. כשראה למך שנולד נח עם פיסוק אצבעות ולא יוכל לחרוש בידיו, הבין שעתיד הוא לתקן כלי מחרישה.
כשמלאו לנח חמש מאות שנה, נולדו לנח ולאשתו נעמה[4], הבנים שֵׁם חם ויפת. התורה מונה אותם בסדר זה, אף שיפת היה הגדול, כדי לציין תחילה את שם שהיה צדיק ונולד מהול ושאברהם אבינו יצא מזרעו[5].
צדקותועריכה
דורו של נח השחיתו את דרכם בעבודת אלילים, גילוי עריות ומילאו ידיהם חמס וגזל. נח לעומתם נזהר משלשת עבירות אלו, לא פנה אל אלילים, נזהר מעריות כי נולד מהול והיה תמים[6], ולא גזל משל אחרים[7]. ומשום צדקותו "מָצָא חֵן בְּעֵינֵי ה'"[8].
התורה מתארת את נח כ"צדיק בדורותיו":
אֵלֶּה תּוֹלְדֹת נֹחַ נֹחַ אִישׁ צַדִּיק תָּמִים הָיָה בְּדֹרֹתָיו אֶת הָאֱלֹקִים הִתְהַלֶּךְ נֹחַ
— בראשית ו' ט'
יש מחכמי ישראל[9] שפירשו זאת לשבח, שאילו היה חי בדור צדיקים היה צדיק יותר. אך יש שפירשו זאת לגנאי, שלפי דורו הנפשע היה נחשב לצדיק, אך אילו היה בדורו של אברהם לא היה נחשב לכלום[10].
המפרשים מדגישים את ההבדל בין הכתוב על נח "את האלוקים התהלך נח", לבין הכתוב על אברהם "אשר התהלכתי לפניו"[11]. ומבארים שנח היה צריך סיוע מה' בעבודתו, לא כן אברהם שהתהלך בדרך ה' בכוחותיו שלו.
המדרש גם מדגיש את השוני בין השניים בכל הנוגע להשפעה על בני דורם. כאשר נח מקבל את הידיעה על המבול, לא נכתב על ניסיון להציל אחרים או להזהירם. אברהם, לעומתו, יוצא מגדרו כדי לנסות ולהציל אחרים, ודוגמה קיצונית לכך היא סיפור סדום ועמורה.
רש"י מביא מהמדרש[12] שנח מקטני אמנה היה, מאמין ואינו מאמין שיבוא המבול. זו הסיבה שלא נכנס אל התיבה עד שדחקוהו המים להיכנס, ככתוב בפסוק[13] "ויבוא נח.. אל התיבה מפני מי המבול".
נח והמבולעריכה
ערך מורחב – המבול |
המבול היה האירוע העיקרי בחייו של נח. בפרשת נח מספרת התורה על התנהגותם הבלתי מוסרית של אנשי הדור, כאשר "מלאה הארץ חמס". ה' החליט להשמיד אותם במבול, ולהשאיר את נח ואת בני משפחתו בחיים, בגלל צדקותו של נח, יחד עם חיות, בהמות ועופות מכל מין (שבעה זכרים ושבע נקבות מן המינים הטהורים, וזוגות מן המינים הטמאים). לשם כך, ה' ציוה על נח לבנות את התיבה.
תיבת נחעריכה
ערך מורחב – תיבת נח |
חז"ל מסבירים שצורת ההצלה של נח, על פי ציווי ה', על ידי תיבה שבנייתה ארכה 120 שנה[14], הייתה על מנת להזהיר את יושבי הארץ מפני העונש הצפוי אם לא יחזרו בתשובה.
ה' ציווה לנח פרטים מדוייקים במרכיבי ובמידות התיבה, נח אכן קיים את הציווי בדיוק מושלם, ועסק בבניה במסירות. התיבה כללה שלוש קומות; הקומה העליונה עבור בני האדם, הקומה האמצעית עבור בהמות חיות ועופות, וקומה התחתונה עבור המזון כשבמהלך המבול שימשה לאכסון האשפה.
לאחר שנות בניית התיבה, נכנס נח וכל אשר איתו אל התיבה בבוא המועד הנקוב. וכעבור שנה - עם תום המבול - יצא אל הארץ החריבה.
לאחר המבולעריכה
הרבי מביא בנוגע לנח שהיה "אדם הראשון" אחר המבול.
לאחר שיבשה הארץ, ציווה ה' לנח ולבניו לצאת מן התיבה, הם ושאר החיות שבתיבה, ולשוב לעסוק בפריה ורביה. נח בנה מזבח לה' והקריב עליו קרבנות לה'. ה' נשבע שלא ישוב להשמיד את העולם כפי שהשמיד את דור המבול. הקב"ה בירך את נח ובניו - שם חם ויפת, בברכת "פרו ורבו ומלאו את הארץ וכבשוה" והחל לצוותם בשבע מצוות בני נח.
לאחר מכן מספרת התורה על פרשת שיכרותו של נח. נח נטע כרם, שתה יין והשתכר, ובנו חם גילה את ערוותו ושם ויפת עמדו וכיסוה כשפניהם אחורנית. לאחר שנח התפכח מיינו, הוא קילל את כנען, בנו של חם, כי "עבד עבדים יהיה לאחיו", ובירך את שם ויפת.
נח חי לאחר המבול, שהיה בשנת ה-600 לחייו, עוד 350 שנה ונפטר בגיל 950 שנה.
בתורת החסידותעריכה
נשמתו של נחעריכה
מבחינה רוחנית נח שייך לנשמות ישראל, שהם צאצאיו. ולכן אומרים בפסוקי זכרונות בראש השנה "וגם את נח באהבה זכרת", כדי להזכיר את אהבת ה' העצמית שהייתה לנח מצד עצמו - "מצד עצם מעלת נשמות ישראל"[15].
שמו של נחעריכה
אדמו"ר הזקן[16] מדגיש בשמו של נח את דברי רש"י שהשם נח הוא מלשון מנוחה, וכלשון המדרש[17] "נייחא דרוחא", שהוא בחינת שביתה כאדם השובת ממלאכתו. ומביא אודות כך את הפסוק האמור לגבי שבת "וישבות ביום השביעי" ותרגומו של הפסוק הוא, ונח ביומא שביעאה. ומה שהתורה אומרת נח נח, פעמיים, הם "נייחא דעילאי" ו"נייחא דתתאי" שהם שני הבחינות שישנם בשבת, שבת תתאה ושבת עילאה. מי המבול מכונים בהפטרת פרשת נח[18] "מי נח", משום שמי המבול טיהרו את הארץ ופעלו "נייחא דרוחא", מנוחה ורגיעה.
כך מבחינה רוחנית, טרדות הפרנסה וענייני גשמיות העולם הטורדים את מנוחתו של כל יהודי הם כמו המבול ונקראים "מי נח", כי הם צופנים בתוכם כוונה טובה. דווקא בזכות הקשיים והמכשולים, כאשר האדם עומד מולם ומתגבר עליהם, הוא מצליח לחשוף את ניצוצות הקדושה הטמונים בהם, עד שהם עצמם נהפכים לטוב ולקדושה, ואף מסייעים לו בעבודת ה' ונעשה "נייחא דרוחא", מנוחה ורגיעה, בעליונים ובתחתונים.
מעשיו של נחעריכה
נאמר בספר הזוהר[19] שנח לא התפלל על אנשי דורו, ולכן נקרא המבול על שמו[20]. מבואר שנח לא התפלל על בני דורו ולא לימד עליהם זכות משום שקודם המבול עדיין לא הייתה קיימת אפשרות התשובה בעולם. באותה תקופה היו שני מצבים קיצוניים בלבד: מצד אחד הצדיקים שבכל דור, שקיימו את המצוות שניתנו לאדם הראשון ולמדו תורה, ובצד השני החוטאים, שעליהם נאמר "מלאה הארץ חמס". לא היה מצב של בעלי תשובה.
היוצאים מן הכלל, שאצלם היה עניין התשובה, היו אדם וקין. הם הצליחו לשוב בתשובה משום שהיו זמן מה בגן עדן: אדם נברא בגן העדן וגם קין נולד בו. זיקתם לגן העדן נתנה להם אפשרות לשוב בתשובה ולבטל את הגזֵרה, כי גן העדן הוא למעלה מהעולם. אולם העולם באותם ימים לא היה מוכשר לתשובה.
לכן נאמר בגמרא שנח הוכיח את בני דורו ונענה בתגובה לעגנית – "היו מבזים אותו". כלומר, תוכחתו לא הצליחה להשפיע על בני דורו לשוב בתשובה, משום שקודם המבול הייתה חומריות העולם תקיפה כל כך, שלא אפשרה את התשובה, שכל עניינה הזדככות.
התשובה נתחדשה על ידי המבול, שטיהר את העולם מחומריותו וזיכך אותו, ובכך אִפשֵר את התשובה. לכן נאמר שכאשר נח יצא מן התיבה – "ראה עולם חדש". העולם שלאחר המבול הוא אכן "עולם חדש" – עולם שיש בו האפשרות לשוב בתשובה.
עניין זה הוא אכן חידוש עצום, שאין כמותו אפילו בעולמות העליונים. רק כאן, בעולם הזה, יכול להתקיים מצב שבו האדם עלול לחטוא ובכל זאת לשוב בתשובה. הדבר הזה נוצר על ידי המבול, שיצר מציאות אחרת של עולם, עולם שיש בו אפשרות של תשובה. המבול גילה את הכוח האין סופי של אלוקים, הכול יכול, שרק ממנו ניתן הכוח לשוב בתשובה ולהפוך זדונות לזכויות.
דבר זה מסביר את ההתייחסויות המנוגדות לנח: מצד אחד קריאת המבול על שמו היא עניין שלילי, שלא התפלל על אנשי דורו; ומצד שני המבול נקרא "מי נח" במשמעות חיובית, כמו שנאמר: "אשר נשבעתי מעבור מי נח עוד על הארץ, כן נשבעתי מקצוף עלייך ומגעור בך", נבואה חיובית האמורה על זמן הגאולה.
שני הקטבים הללו מייצגים את שתי התקופות בחייו של נח – קודם המבול ואחר המבול. קודם המבול חי נח בעולם שאין בו אפשרות של תשובה, ולכן לא התפלל על אנשי דורו. לעומת זאת, לאחר המבול נפתחה תקופה חדשה, תקופה שבה ניתנה האפשרות לשוב בתשובה ואפילו להפוך את הרע לטוב, עד הטוב הנשגב של הגאולה.
ראו גםעריכה
קישורים חיצונייםעריכה
- הרב שניאור אשכנזי, למה נח הוא דמות מעוררת השראה? - באתר בית חב"ד
- הרב שניאור אשכנזי, קצת לא נוח לנו עם הסיפור של נח... - באתר בית חב"ד
- נח, אברהם, משה ודוד שיחה של הרבי מעובדת, מתוך הספר שולחן שבת
הערות שוליים
- ↑ גם בהמשך הפרשה מתואר נח כ"איש האדמה" כחלק מעיסוקו זה. אבן עזרא
- ↑ מדרש תנחומא, בראשית יא, ה
- ↑ פירוש הרא"ש בשם רבי יהודה החסיד
- ↑ על הפסוק "ואחות תובל קין נעמה" (בראשית ד, כב) נאמר במדרש: א"ר אבא בר כהנא נעמה אשתו של נח הייתה, למה היו קורין אותה נעמה שהיו מעשיה נעימים.
- ↑ בראשית רבה, הובא ברש"י
- ↑ וכן בילקוט שמעוני: נח איש צדיק תמים. מלמד שנולד מהול.
- ↑ כלי יקר. ומקשר זאת לשלושת המעלות האמורות בנח איש צדיק, תמים היה, את האלוקים התהלך נח.
- ↑ בראשית ו, ח
- ↑ ריש לקיש בגמרא סנהדרין קח, א, הובא ברש"י
- ↑ דעת רבי יוחנן שם. בספר הזוהר מפרט שלושה דורות של צדיקים שלעומתם נח אינו נחשב לכלום: דורו של אברהם, דורו של משה ודורו של דוד. ראה לקוטי שיחות חלק לה, עמ' 15
- ↑ בראשית כד, מ
- ↑ בראשית רבה לב, ו
- ↑ בראשית ז, ז
- ↑ מדרש לקח טוב ריש פרשת נח הובא ברש"י. נתבאר בלקוטי שיחות חלק ט"ו עמ' 34
- ↑ המשך תער"ב ח"א ע' תח. הדברים מצוטטים פעמים רבות בשיחותיו של הרבי
- ↑ תורה אור ריש פרשת נח
- ↑ בראשית רבה פרשה ל, ה (ובמתנות כהונה שם)
- ↑ ישעיה נד, ט
- ↑ זהר פרשת נח סז, ב ואילך
- ↑ ויש דורשים אותו לגנאי משום כך. ראה לקוטי שיחות חלק כ"ה עמ' 19