גרסה אחרונה |
הטקסט שלך |
שורה 1: |
שורה 1: |
| [[קובץ:כחה של נפש בהמית.jpg|ממוזער|המחשה של הנפש הבהמית, ניתן להשתמש בכוחה הרב למימוש תאוות בהמיות כמו אכילה, אך ניתן גם לרתום את כחה כדי להתרומם ולהתעלות בעבודת הבורא. איור: שלום פייגין]]
| | {{לעריכה|כל הערך=כן|סיבה=צריך לעשות סדר בערך. לשון, חסר מקורות, חסר מידע..}} |
| '''הנפש הבהמית''' היא הנפש המחיה את הגוף. אחד מ"חידושיו" של אדמו"ר הזקן{{הערה|למעשה אין זה חידוש כלל שכן מפורש הדבר בעץ חיים ולפני כן עוד במדרש תהילים, אלא שאדמו"ר הזקן פרסם והסביר זאת.}} הוא שליהודי יש '''שתי''' נפשות – נפש אחת מצד [[קליפה|הקליפות]]{{הערה|תניא, ספר של בינונים, סוף פרק א'}}{{הערה|אדמו"ר הזקן מכנה דוקא את הנפש שמצד הקליפות "ראשונה" כי היא היא שכלו ורגשותיו, ואילו את הנפש הקדושה הוא מרגיש רק ע"י [[עבודת השם|עבודה]].}}, והשניה מצד הקדושה.
| | {{להשלים|כל הערך=כן}} |
| | '''נפש הבהמית''' היא אחת משתי הנפשות שבישראל, ובאה מצד ה[[קליפה]] והצד האחר (סטרא אחרא){{הערה|שם=תניאא|תניא, ספר של בינונים, סוף פרק א'}}. [[נפש]] זו מלובשת ב[[דם]] ה[[אדם]] ומחיה את ה[[גוף]]{{הערה|שם=תניאא}}. בישראל, הנפש הבהמית מגיעה מקליפה הנקראת [[קליפת נוגה]] שמסוד עץ הדעת טוב ורע. לפיכך היא מכילה בישראל גם טוב וגם רע. עבור אומות העולם, נפש זו מגיעה "משאר קליפות טמאות" שאין בהן טוב כלל.{{ש}} |
| | בספר [[עץ חיים]] מוסבר{{הערה|עֵץ חַיִּים שַׁעַר נ פֶּרֶק ב}} כי הנפש הבהמית בנויה מארבעה חלקים הנקראים ארבעה יסודות, אשר מורכבים כל אחד מטוב ומרע. בספר התניא{{הערה|שם=תניאא}} מוסבר שמנפש זו באות "מִדּוֹת טוֹבוֹת שֶׁבְּטֶבַע כָּל יִשְׂרָאֵל בְּתוֹלְדוֹתָם" כמו רחמנות וגמילות חסדים, אך גם כל המידות הרעות: כעס וגאוה מיסוד האש, תאוות תענוגים מיסוד המים, הוללות וליצנות והתפארות ודברים בטלים מיסוד הרוח ועצלות ועצבות מיסוד העפר{{הערה|שם=תניאא}}. בהמשך התניא{{הערה|שם=תניאו|תניא, ספר של בינונים, סוף פרק ו'}} מבואר כי נפש זו כלולה מעשר בחינות, כִּתְרִין דִּמְסָאֲבוּתָא, המחולקות לשכל המוליד - מקור המידות הבנוי משלושת הכתרים -חכמה בינה ודעת, ול[[מדות]] הבנויות משבעה כתרים המקבילים לשבעת הספירות הבונות את המידות.{{ש}} |
| | אדמו"ר [[הצמח צדק]] בספרו [[דרך מצוותיך]]{{הערה|דרך מצוותיך, תחילת מצוות פריה ורבייה}} מבאר כי בנפש זו קיימת גם "שכליות להשכיל כל מיני חכמה שבעולם", כמו גם ששורש הנפש הבהמית הוא מ"פני אדם" שב"פני שור" המופיעים במרכבת יחזקאל. |
|
| |
|
| ==שרשה==
| | בנוסף, יש בנפש את כוח ה[[רצון]] שלמעלה מה[[מוחין]] שמקבילו בסדר ההשתלשלות הוא [[אריך אנפין]] ובנפש האלוקית הוא לבוש ה[[חיה (חלק הנפש)|חיה]]. בד"פ כשמדברים על 'נפש הבהמית' ולא על ה'יצר הרע' מתכוונים לכוח השכל של קליפת הנוגה שלכן נקראת 'נפש' ולא 'יצר', מאחר שהלשון 'יצר' מורה על חומר וצורת הרצון איך ומה הוא שהליך זה קורה במידות, ואילו הל' 'נפש' מורה ע"כ שהרצון נמצא בשכל - מופשט עדיין ולא מצויר<ref>וזאת התרומה עת"ר.</ref>. |
| לנפש הבהמית יש שורש "שמשם נלקחה", אך לשורש זה עצמו שורש ב[[עולם התוהו]]{{הערה|ספר הליקוטים, בערך "נפש הבהמית".}}.
| |
|
| |
|
| '''שרשה הגלוי''' של נפש הבהמית הוא בפני שור שב[[מרכבה]]{{הערה| לקוטי תורה נשא כ"ח, ג, ובמקומות רבים.}}. ובפרטיות יותר בפני אדם שבפני שור{{הערה|לכל אחת מארבע חיות המרכבה יש גם "[[פני אדם]]", והם הפנימיות של אותה דרגה. מחיצוניות [[פני שור]] משתלשלות נפשות [[בהמה|הבהמות]], ומפנימיותם (פני אדם שבפני שור) משתלשלת נפש הבהמית שב[[אדם#תואר אדם לגוף|אדם]].}}.
| | עיקר עבודתו הרוחנית של יהודי היא לגבור על רצונותיה של [[נפש]] זו. עבודה נעלית מזו היא - להשתמש בכוחותיה לטוב, עד להפיכה מוחלטת של כוחותיה - שזה נעשה על ידי ה[[צדיק]]ים{{מקור}}. |
|
| |
|
| '''שורש שורשה''' הוא ב[[עולם התוהו]], כידוע שהכלים דתוהו [[שבירת הכלים|שנשברו]] נפלו ב[[עולם הבריאה]], ומסביר [[רבי מנחם מענדל שניאורסון (אדמו"ר הצמח צדק)|הצמח צדק]], שהם הם חיות המרכבה{{הערה|ראה ספר הליקוטים בערך נפש הבהמית.}}.
| | == כוחותיה == |
|
| |
|
| ===מתהווה מצמצום נפש האלוקית===
| | * [[רצון]] - רצון הנפש הבהמית הוא הדומיננטי מבין כוחותיה, ואיתה היא נוטה עבוד לעיתים קרובות, זו הסיבה שקשה להסביר לנפש הבהמית דבר שכל הנוגד את רצונותיה, כנראה בחוש, שאדם יכול להבין בשכלו אשר דבר מסוים מזיק לו גופנית ונפשית ואעפ"כ הוא יכנע לתאוותיו, וזאת מאחר שנפש הבהמית משתמשת בכוח הרצון הנעלה מהמוחין<ref>ועשית ציץ עת"ר</ref>. |
| אך למרות ששורש מציאותה מעולם התוהו, הנה התהוותה בפועל הוא מצמצום הנפש האלוקית{{הערה|ספר המאמרים תרע"ח ד"ה וידעת עמ' שעו, ובלקו"ש ח' שיחה ב' לפרשת במדבר מד"ה דעו כי ה' תרצ"ג בסה"מ קונטרסים.}} ועד שהיא "מותאמת" לנפש האלוקית. והיינו, שאצל כל אחד מותאמת נפשו הבהמית לנשמתו האלוקית באופן שדוקא הנשמה '''שלו''' יכולה לתקנו. והוא שאמרו חז"ל "כל הגדול מחבירו ייצרו גדול ממנו"{{הערה|אבות ג' ט"ז.}} – שגודל הייצר הוא כגודל מעלת הנשמה (שמצד מעלת נשמתו יכול לתקן גם ייצר כזה).
| |
|
| |
|
| ==כלולה מטוב ורע==
| | * [[מוחין]] - המוחין של נפש הבהמית לא מתפקד כשלעצמו ותפקידו מסתכם יותר בשירות של המידות ורצונותיהם. |
| כמו כל נברא אחר כלולה גם הנפש הבהמית מ[[ארבע יסודות|ארבעת היסודות]], אך מכיון שארבעת יסודותיה מקורן ב[[קליפת נוגה]]{{הערה|תניא פרק א', בשם ה[[עץ חיים]] שער נ' פֶּרֶק ב'.}} המעורבת טוב ורע, באות מנפש זו לא רק המידות הרעות (כעס וגאוה וכיוצא בהן) אלא גם המידות הטובות שבטבע{{הערה|'''טבע''' הוא הוא שם כל דבר שאינו על פי שכל אלא טבוע בו מעצם טבעו.}} כל ישראל בתולדותם (כמו רחמנות וגמילות חסדים).
| |
|
| |
|
| ===יסודותיה ===
| | * [[מידות]] - על הנפש הבהמית כתוב ש'עיקרה מידות' מאחר שהיא איננה נוהגת לעבוד כלל עם המוחין, בכ"מ מבואר שאין הבדל רב בין הרצון שלה למידותיה אך המידות שלה זהו הרצון בתוספת הסברים שכליים המאשררים אותו. |
| ארבעת יסודות הנפש הבהמית הן השורש לכל המידות הרעות.
| |
|
| |
|
| *'''[[יסוד המים]]''' הוא שורש לתאוות ותענוגים. דמכיוון שמים הם עיקר הדם (שהוא חיות הגוף) לכן רוב ענייני התענוג קשורים למים. יסוד זה הוא עיקר הנפש הבהמית{{הערה|ביאורי זוהר לאדמו"ר האמצעי עמ' פב, שערי אורה שער הפורים עמ' 88 ועוד.}}
| | ==יסודותיה == |
|
| |
|
| *'''[[ארבע יסודות#ארבעת היסודות שבאדם|יסוד האש]]''' הוא שורש ל[[כעס]] ו[[גאווה]], כי בדומה לאש השואפת כל הזמן לעלות מעלה, כך היא תחושת הגאווה – הרגשה שהוא נעלה על זולתו וממילא כועס כשנדמה לו שפגעו בכבודו.
| | ה[[תניא]] [[תניא - פרק א'|בפרק הראשון]] מספר שב[[נפש הבהמית]] יש ארבעה יסודות. והיא השורש לכל המידות הרעות. |
|
| |
|
| *'''[[יסוד הרוח]]''' שורש ההוללות, ה[[ליצנות]], ההתפארות וה[[דברים בטלים]] נקרא יסוד הרוח, כי כשם שהרוח אינה דבר מוצק וממשי כך דברים אלו אין בהם ממש.
| | המידות הרעות נמשכות מהיסודות: |
|
| |
|
| *'''[[יסוד העפר]]''' - עצלות ועצבות - העפר, תכונתו כבדות ושקעון באדמה. | | *'''[[ארבע יסודות#ארבעת היסודות שבאדם|יסוד האש]]''' - [[כעס]] ו[[גאווה]] - מסביר התניא שכמו שאש רוצה להגיע למעלה כל הזמן ככה הכעס נובע מזה שהאדם מרגיש שפגעו בכבודו וכדומה ופשוט רוצה להגיע למעלה כמו אש. וה[[גאווה]] מובן מאליו. |
|
| |
|
| ==מלובשת בדם==
| | *'''[[יסוד המים]]''' - תאוות ותענוגים - בגלל שרוב התענוגים גדלים וניזוים ממים. |
| [[נפש]] זו מלובשת ב[[דם]] ה[[אדם]] ומחיה את ה[[גוף]]{{הערה|שם=תניא}}. היינו, "רביעית דם שבלב" היא הממוצע בין גוף לנפש, שבו מתלבשת הנפש{{הערה|שבת ל"א סע"ב, חולין ע"ב א.}}, ועל ידו מתפשטת חיותה בכל האיברים{{הערה|לקוטי תורה שיה"ש אני ישנה וליבי ער קול דודי דופק.}} | |
|
| |
|
| ==כנגד הנפש האלוקית==
| | *'''[[יסוד הרוח]]''' - הוללות, ו[[ליצנות]] והתפארות ו[[דברים בטלים]] - מהסיבה שרוח זה דבר חולף ולא ממשי. אי אפשר לתפוס אותה כמו שאפשר [[מים]] או כל חומר. |
| נפש זו היא כעין "מראה" של הנפש האלוקית, כל מה שיש בנפש האלוקית הן בכלל והן בפרט (רצון, שכל ומידות) יש גם בה – אלא שבהיפוך.
| |
|
| |
|
| '''כללות''' נפש האלוקית מקורה בקדושה, ואילו זו בקליפות. אלא שבפרטיות יותר מקורה (לא ב[[שלוש קליפות הטמאות]] אלא) ב[[קליפת נוגה]] (שמסוד עץ הדעת טוב ורע), ולפיכך היא מעורבת טוב ורע{{הערה|ולהעיר, שבשאר האומות מגיעה הנפש המחיה את הגוף "משאר קליפות טמאות" שאין בהן טוב כלל{{הערה|תניא, סוף פרק א'.}}. | | *'''[[יסוד העפר]]''' - עצלות ועצבות - העפר, תכונתו כבדות ושקעון באדמה. |
|
| |
|
| '''[[רצון]]''': בכמה מקומות בחסידות מובא שכשם שבנפש האלוקית ישנה גם בחינת "יחידה שבנפש" ש"[[אור מקיף|מקיפה]]" על הנשמה שבגוף{{הערה|היינו, [[עצם הנשמה|עצם הנפש]] שלמעלה מהתלבשות ב[[גוף]]}}, כך ישנה מעין "יחידה" כזו גם בנפש הבהמית{{הערה|היום יום יז תשרי ובכמה מקומות.}}. אלא שהשם 'יחידה' לגבי נפש הבהמית הוא רק בכללות '''ואינו ממש''' כדוגמת הנפש האלוקית, וכמאמר חז"ל"{{הערה|גמרא גיטין סו, ומבואר בכמה מקומות כגון ספר המאמרים תקס"ה עמ' תתל ועוד.}} "בבואה דבבואה לית להו. היינו, שאמנם גם לנפש הבהמית ישנו [[רצון]] שלמעלה מה[[מוחין]] שלה, אך בפרטיות הוא כנגד בחינת [[חיה (חלק הנפש)|'חיה']] שבנפש האלוקית בלבד (ולא כנגד 'יחידה').
| | ==מרכיביה == |
| | [[אדמו"ר הזקן]] מציין שגם המידות הטובות שאצל יהודי; רחמנות וגמילות חסדים, באות מהנפש הבהמית. כי אצל עם ישראל ה[[נפש הבהמית]] מקורה מ[[קליפת נוגה]] שיש בה גם כן טוב והיא מסוד [[עץ הדעת]] וטוב ורע{{הערה|[[ספר התניא]], סוף [[ליקוטי אמרים - פרק א'|פרק א']]}}. אך שורש נפשם של הגויים אינה מקליפת נוגה, אלא מ[[שלוש קליפות הטמאות]]. |
|
| |
|
| '''[[עשר כוחות הנפש|עשר כוחות]]''': כשם שנפש האלוקית כלולה מעשר כוחות הנחלקים בפרטיות לשלושה מוחין{{הערה|חכמה, בינה ודעת}} ושבע מידות{{הערה|חסד וגבורה כו'.}}, כך כלולה הנפש הבהמית מעשר "[[י"א כתרין דמסאבותא|כתרין דמסאבותא]]" (כתרים טמאים){{הערה|הלשון 'כתר' מורה על כוח מקיף. היינו, בקדושה החיות בפנימיות ומתאחד עם הכלי ביחוד גמור על דרך התאחדות והתלבשות הנשמה בגוף שבאמצעות שניהם יחד נעשה מציאות האדם, אבל בקליפה לא יכול האור לבוא ולהתאחד בפנימיות ולכן נקרא 'כתרין' – לשון מקיף, שאינו מתאחד בפנימיות (ספר המאמרים תרנ"ב עמ' רפז.)}}, שגם בהם שכל המוליד מידות (אלא שבנפש האלוקית השכל הוא העיקר ולכן '''הוא''' מקור המידות, ואילו הנפש הבהמית עיקרה '''מידות''', ורק שהן "לפי ערך השכל"{{הערה|שם=תניא|תניא פרק ו', וראה הערה 2 בשיעורים בספר התניא שם.}}. | | ==כינויים== |
| | '''משכא דחויא''' הינה כינוי ב[[תורת הקבלה]]. שפירושו "עור הנחש" שגוף האדם הוא מה[[נפש הבהמית]] שנמשל לנחש ששניהם לא טובים, רק שעל ידי מעשים טובים ניתן לעשות מה[[גוף]] דבר טוב כמו [[עור]] הנחש שניתן לעשות ממנו דברים טובים.{{הערה|[[אדמו"ר הצמח צדק]], [[אור התורה]] במדבר כרך ג', חקת ד"ה נחש נחשת, הוספות.}}. |
|
| |
|
| '''נפש השכלית''': אינה ממש "נפש" בפני עצמה אלא היא בחינת ה"טוב" שבנפש הבהמית, והיינו המוחין שלה. אך משום שמהותה שונה בתכלית מזה של נפש הבהמית עצמה (שהרי יש לה קשר לאלוקות ואינה היפך הקדושה) מתייחסים אליה פעמים רבות כנפש "עצמאית".
| | ==שרשה== |
| | לנפש הבהמית יש שורש "שמשם נלקחה", אך לשורש זה עצמו שורש נעלה לאין ערוך{{הערה|ספר הליקוטים, בערך "נפש הבהמית".}}. |
|
| |
|
| אדמו"ר [[הצמח צדק]] בספרו [[דרך מצוותיך]]{{הערה|דרך מצוותיך, תחילת מצוות פריה ורבייה}} מבאר כי בנפש הבהמית קיימת גם "שכליות להשכיל כל מיני חכמה שבעולם"{{הערה| היינו, תכונת האדם להבין וללמוד את ענייני העולם, בשונה מנפש האלוקית שמבינה רק עניינים רוחניים אלוקיים}}. היינו, מאחר ושורשה מ'''פני אדם''' (שב"פני שור") לכן "צורתה" צורת אדם – שגם היא כלולה [[אדם (מין המדבר)#גדרו|שלושה קוים]], ומוחין ומידות.
| | שרשה של נפש הבהמית "שמשם נלקחה" הוא ב[[חיות הקודש]] וה[[אופנים]] שב[[מרכבה]]{{הערה| לקוטי תורה נשא כ"ח, ג, ובמקומות רבים.}}. ובפרטיות יותר, לכל אחת מארבע חיות המרכבה יש גם "[[פני אדם]]", והם הפנימיות של אותה דרגה. מחיצוניות [[פני שור]] משתלשלות נפשות [[בהמה|הבהמות]], ומפנימיותם (פני אדם שבפני שור) משתלשלת נפש הבהמית שב[[אדם#תואר אדם לגוף|אדם]]. |
|
| |
|
| נפש זו היא מעין ממוצע בין נפש האלוקית לנפש הבהמית, לפי שהשכל מצד אחד הוא שכל אנושי גשמי שכל עניינו להשכיל בעניינים טבעיים, אך מצד שני בשורשו הוא לבוש לנשמה (לבוש החשמל) ולכן מצד שורשו הנעלה שייך הוא להשכיל השכלות אלוקיות{{הערה|ספר המאמרים תר"ע ד"ה חביבין ישראל).
| | אבל שורש שורשה הוא ב[[עולם התוהו]], כידוע שהכלים שנשברו ב[[שבירת הכלים]] נפלו ב[[עולם הבריאה]], ומסביר [[רבי מנחם מענדל שניאורסון (אדמו"ר הצמח צדק)|הצמח צדק]], שהם הם חיות המרכבה. |
| | |
| ==שמותיה (בהמית, טבעית, חיונית)==
| |
| פעמים רבות קוראת תורת החסידות לנפש הבהמית "טבעית" או "חיונית", ואם כי לא התבאר בפירוש החילוק ביניהם, לכאורה יש לומר{{הערה|הבא לקמן על פי ביאור הת' ברוך צבי הכהן פרידמן בקובץ עיוני תורה ארגנטינה דישיבה גדולה ארגנטינה, גליון י"ג, ולכללות הענין דדרגות בנה"ב ראה ד"ה ויחלום תש"ח אות ז' סה"מ תש"ח.}} ששלושת השמות קשורים עם שלושת הדרגות (העניינים הכלליים) שבנפש הבהמית: '''חיונית''' על שם שהיא מתלבשת בדם האדם להחיות הגוף{{הערה|תניא פ"א.}} - דאין בזה שום ענין של חומריות ורע, והוא עצם הדבר מה שהאדם חי ומרגיש את עצמו למציאות. '''טבעית''' על שם הטבע והגשמיות, והיינו שהשגתו היא בטבע כל דבר וגשמיותו איך שזה טוב לו ורע לו{{הערה|כמבואר בד"ה רבא חזיי' מאמריר קונטרסים ח"א עמ' קח ואילך.}}. ו'''בהמית''' כשמה כן היא - שהיא כבהמה ממש אשר כל עניינה היא בתאוות אכילה ושתיה וכו'.
| |
| | |
| ;שבעת שמות הייצר הרע
| |
| אמרו חז"ל{{הערה|סוכה נב ע"א.}} שבעה שמות יש לו ליצר הרע (רע, ערל, טמא, שונא, מכשול, אבן, צפוני), ומבאר הצ"צ{{הערה|אוה"ת נ"ך עמ' תרכה.}} דייצר הרע הוא הציור הרע דנפש הבהמית, ששורשו הראשון משבירת הכלים שהייתה בעיקר בשבע המידות{{הערה|דעת, חסד וכו' עד יסוד.}} דתוהו.
| |
| | |
| ==שלושת הסוגים שלה==
| |
| הנפש המחיה את הגוף היא אמנם "בהמה", אבל בישראל היא בהמה '''טהורה''', ולכן יש בה שלושה אופנים: שור, כבש ועז{{הערה|קונטרס התפילה לאדמו"ר הרש"ב, ספר המאמרים תש"ג עמ' 107.}}. הצד השוה שבהם שכולם הם כטבעי הבעלי חיים שהם בתוקף גדול, אבל בפרטיות יש בהם אופנים שונים{{הערה|וראה רמבם הלכות דיעות א' א'.}} ולכן בשביל להתגבר עליהן צריך כח גדול.
| |
| | |
| | |
| '''שור''' הוא כמו שכתוב "ורב תבואות בכח שור". היינו, שהוא מתאוה הכל מבלי מעצור כלל אשר גם הדברים שיודע ברור שהם מזיקים לגופו בכל זאת הנה מצד גודל חומו לא יוכל להעמיד על עצמו מבלי לעשות את מעשה הרע שלו. ובזה גופא הרי יש מי שהנפש הבהמית שלו היא [[תם – מועד (בבהמות)|שור תם]] העושה תאותיו בתמימות מצד חפץ גופו, ויש שהיא [[תם – מועד (בבהמות)|שור מועד]].
| |
| | |
| '''עז''' הוא המבעט ומעיז, וגם בזה כמה חלוקי דרגות; יש שהוא בגלוי ויש שהוא בסתר וכו'.
| |
| | |
| '''כבש''' טבעו רך, וחסרונו העיקרי שנמשך אחר אחרים ואינו יכול להעמיד על דעתו.
| |
| | |
| ==עיקר ותכלית העבודה – לזכך אותה==
| |
| עיקר עבודתו הרוחנית של יהודי היא לגבור על רצונותיה של [[נפש]] זו. עבודה נעלית מזו היא - להשתמש בכוחותיה לטוב, עד להפיכה מוחלטת של כוחותיה - שזה נעשה על ידי ה[[צדיק]]ים{{מקור}}.
| |
| | |
| ==כינויים==
| |
| '''משכא דחויא''' הינה כינוי ב[[תורת הקבלה]]. שפירושו "עור הנחש" שגוף האדם הוא מה[[נפש הבהמית]] שנמשל לנחש ששניהם לא טובים, רק שעל ידי מעשים טובים ניתן לעשות מה[[גוף]] דבר טוב כמו [[עור]] הנחש שניתן לעשות ממנו דברים טובים.{{הערה|[[אדמו"ר הצמח צדק]], [[אור התורה]] במדבר כרך ג', חקת ד"ה נחש נחשת, הוספות.}}.
| |
|
| |
|
| ==ראו גם== | | ==ראו גם== |
שורה 78: |
שורה 56: |
| [[קטגוריה:נפש]] | | [[קטגוריה:נפש]] |
| [[קטגוריה:תורת החסידות]] | | [[קטגוריה:תורת החסידות]] |
| [[קטגוריה:מושגים בחסידות]]
| |