יחזקאל בסר
![](/images/thumb/8/83/%D7%91%D7%A1%D7%A8.jpg/250px-%D7%91%D7%A1%D7%A8.jpg)
הרב יחזקאל בֶּסֶר (חצק'ל; תרצ"ט - אדר תש"ע), סגן נשיא אגודת ישראל באמריקה, חבר נשיאות הוועד הפועל העולמי של אגודת ישראל, שתדלן נודע ונואם בחסד עליון.
הוא היה מוותיקי חסידי רדומסק. תלמיד-חכם מופלג, איש עשייה בעל הישגים רבים.
תולדות חיים
נולד בערשה של אגודת ישראל, בקטוביץ שבפולין, שם גדל כחסיד רדומסק, עד פרוץ מלחמת-העולם השניה בתרצ"ט.
בילדותו ניצל על ידי כומר קתולי ממוות. הכומר הבריחו את הגבול לרומניה עם פרוץ מלחמת העולם השניה, ואז גמר אומר להקדיש את חייו לקומם את העולם החרב שהשאיר מאחוריו, ולהקים עולם יהודי חדש ותוסס ברחובות ניו יורק.
לאחר המלחמה הגיע לארצות הברית, שם התמסר לכינונם של מוסדות וארגונים חרדיים, כשאת מרצו הקדיש לכינונה של אמריקה חרדית לאחר המלחמה. הוא פעל רבות לעידוד לימוד הדף היומי בקרב יהודי אמריקה, ועמד בראש ועד הפועל של המפעל. היו שכינוהו "שר העסקנים".
זמן קצר לאחר שהגיע לניו יורק, הוא הקים את בית המדרש של "קהילת בית ישראל חיים" ברחוב 84 במנהטן, שבו התמסר לאהבתו האמיתית, קירוב יהודים והרבצת תורה. בית הכנסת הכיל מתפללים מכל גווני הקשת, בני עליה לצד זרים מקרוב באו, בני תשחורת לצד זקנים, ור' חצק'ל קירב את כולם, אהב את כולם והאיר פנים לכל מי שרצה אז, בימים הקשים של אחרי המלחמה, להצטרף אל בית המדרש.
הקשר עם הרבי
רבי יחזקאל סיפר כי קשריו עם בית הרבי החלו בתש"ז. היה מרבה לנסוע לצורכי עסקים במסלול ארצות הברית-אירופה-ישראל. באחת הפעמים שהגיע מהארץ הביא חבילה לרבנית חנה, אמו של הרבי, ובה תמונות מהנכדה שלה, בת בנה הרב ישראל-אריה-לייב שגר אז בארץ עם משפחתו. היא שמחה מאוד והודתה לו בחום על השליחות.
כך התחיל הקשר שלו עם הרבנית חנה ודרכו עם בית רבי והרבי עצמו. בתחילה היה נפגש עם הרבנית חנה בבית. כשנזקקה להעביר משהו לארץ ישראל הייתה שואלת מתי אפשר לבוא ולהביא לו חבילה עבור הבן. באחת הפעמים הציעה לבסר להכיר את הרבי. זמן-מה לאחר מכן עבר דירה ממנהטן לקראון הייטס, ואז הכיר את הרבי עצמו.
לאחר תקופה זכה להכיר את הרבי יותר ויותר, עד שהתחיל להיכנס ליחידויות ואז זכה להכיר את חכמתו הגדולה של הרבי ואת עיניו הצופיות למרחקים, והקשר שלו עם הרבי התחזק יותר ויותר.
קישורים חיצוניים
- איש-סוד של הרבי, כתבה על הרב בסר.
- קשרי הרב בסר עם הרבי וחב"ד - מאמר מאת הרב יעקב בידרמן