תומכי תמימים אטוואצק
ישיבת תומכי תמימים אטוואצק נוסדה בקיץ תרצ"ה בעת שהעתיק אדמו"ר הריי"צ את מקום מגורו, מווארשא לעיירה אטוואצק, הישיבה עמדה שנים ספורות עד שפרצה המלחמה ונתפזרה הישיבה.
תולדות הישיבה
![](/images/thumb/7/79/%D7%A7%D7%95%D7%A4%D7%AA_%D7%91%D7%97%D7%95%D7%A8%D7%99%D7%9D_%D7%90%D7%98%D7%95%D7%95%D7%90%D7%A6%D7%A7.jpg/350px-%D7%A7%D7%95%D7%A4%D7%AA_%D7%91%D7%97%D7%95%D7%A8%D7%99%D7%9D_%D7%90%D7%98%D7%95%D7%95%D7%90%D7%A6%D7%A7.jpg)
בקיץ תרצ"ה העתיק אדמו"ר הריי"צ את מקום מגורו, מווארשא לעיירה אטוואצק הסמוכה, ויחד אתו העתיקה לשם גם הישיבה המרכזית תומכי תמימים, בבנין בעל 3 קומות, ברחוב סלאָוואַצקעגאָ מספר 1[1].
פרט לבניין המרכזי היו ברשותה של הישיבה עוד כמה בניינים קטנים שנשכרו לחדרי לינה עבור התלמידים[2].
ככל שגדלה הישיבה, הוזקקו להשיג מקומות נוספים ללינת התלמידים. חלק מהתלמידים ישן בפענסאנאט (מלון) של געלבפיש, שהי' קצת מרוחק מבית המדרש, וסמוך יותר לבית אדמו"ר הריי"צ באטוואצק.
בתחלת תשרי תרצ"ח הזדמנה אפשרות לרכוש את כל הבנין הזה עבור הישיבה. הבנין עלה הון רב, שלא לפי ערך האפשרויות של אדמו"ר הריי"צ. ואדמו"ר הריי"צ החליט לערוך מגבית מיוחדת לצורך זה, בין אנ"ש בארץ הקודש וארה"ב[3].
בכל זאת האמצעים היו מדאי דלים בתקופה ההיא, ולא התאפשרה רכישת הבנין עבור הישיבה. באייר תרצ"ט עלה רעיון שכירת הבנין עבור הישיבה, לתקופה של שנתיים ויותר.
אמנם כעבור חדשים אחדים פרצה המלחמה ונתפזרה הישיבה, וכל התוכניות שבתו.
בישיבה למדו במשך השנים שלפני המלחמה מאות תלמידים, שרובם ככולם ניספו בשואה. רק כמאה, או מאה וחמישים מהתלמידים, ניצלו. מהתלמידים האלו שניספו, לא נשאר, כמעט, שום זכר. היה קבוצה בת 36 תמימים שהרחיקה נדוד עד שנחאי וזאת בהשתדלותו הנמרצת של אדמו"ר הריי"צ.
הערות שוליים
- ↑ מכותרות נייר המכתבים של הישיבה נראה, שבתחלה חשבו שהעתקת הישיבה לאטוואצק היא רק זמנית. ואחר כך שינו את נייר המכתבים, והשמיטו ממנה את המילה "זמני".
- ↑ הכתובות של כל הבתים ששכרה אז הישיבה נתרפשו בלוח הישיבה לשנת תרח"צ: "די ישיבה דא געפינט זיך אין 4 געביידעס, סלאוואצקעגא גאס 1-3, ריימאנטא נומער 1, און 1א, און ציילט צוזאמען 34 צעמערן".
- ↑ המכתבים הראשונים בנושא זה, שנכתבו בתחלת חודש תשרי תרח"צ, לא הגיעו לידינו, אמנם הגיעה לידינו אגרת המזכיר ה"ר יחזקאל פייגין, שכתב אל ראשי קהלת חב"ד בתל אביב, בכ"ח תשרי תרח"צ (ח"ד נספח לאגרת תתקנג): אם כי הודעתי להם מכללות ההחלטה, בכל זה, להיות כי ענינים כמו אלו דורשים זריזות יתירה, ועל כן אכפול הדברים.