טעם
טעם הוא כינוי לטעמו של אוכל גשמי, הטעם מורגש בפה של האדם. בחסידות מובא[דרוש מקור] שהטעם מקורו יכול להיות בקליפת נוגה, אך לרוב שייך לשלוש הקליפות הטמאות.
אצל רבותינו נשאינו
מסופר שפעם הלך אדמו"ר הזקן לאחד החסידים לסעוד אצלו, ואשת אותו החסיד התבלבלה בין המלח לבין הסוכר, וכך טעם המאכלים היה נוראי, כאשר הגישה האישה את האכל עדיין לא היה ידוע מה טעם האוכל. וכשהגישה את המאכלים לשולחן ובני הבית החלו לטעות הם מיד התחלתלו ולא היו מסוגלים להמשיך לאכול, אך אדמו"ר הזקן המשיך לאכול כאילו לא אירע דבר, ואף שאל את בני המשפחה למה הם הפסיקו לאכול..
גם אצל הרבי היה ידוע את חוסר הטעם הגשמי באוכל. בשבתות נהג הרבי לשים הרבה מלח על הדגים, עד שכמעט ולא ראו את הדג[1]..
הערות שוליים
- ↑ מעדות הבחורים שזכו לאכול עם הרבי