דמי חנוכה: הבדלים בין גרסאות בדף
אין תקציר עריכה |
|||
שורה 25: | שורה 25: | ||
==זמן החלוקה== | ==זמן החלוקה== | ||
[[רבותינו נשיאינו]] נהגו לתת בליל נר רביעי או בליל נר חמישי, [[אדמו"ר הריי"צ]] נהג לתת דמי חנוכה לבנותיו, גם אחר הנשואין, | [[רבותינו נשיאינו]] נהגו לתת בליל נר רביעי או בליל נר חמישי{{הערת שוליים|[[תבנית:היום יום/כ"ח כסלו|היום יום כ"ח כסלו]].}}, [[אדמו"ר הריי"צ]] נהג לתת דמי חנוכה לבנותיו, גם אחר הנשואין, וכן גם לחתניו. | ||
בשנת [[תשמ"ח]] עורר הרבי, | בשנת [[תשמ"ח]] עורר הרבי, לתת דמי חנוכה בכל יום, ובליל הרביעי או החמישי לתת פי שתים או שלושה יותר. | ||
==קישורים חיצונים== | ==קישורים חיצונים== |
גרסה מ־12:51, 22 בדצמבר 2011
![](/images/thumb/5/54/%D7%93%D7%9E%D7%99_%D7%97%D7%A0%D7%95%D7%9B%D7%94_%D7%9E%D7%94%D7%A8%D7%91%D7%99_%D7%9E%D7%9C%D7%99%D7%95%D7%91%D7%90%D7%95%D7%95%D7%99%D7%98%D7%A9.jpg/250px-%D7%93%D7%9E%D7%99_%D7%97%D7%A0%D7%95%D7%9B%D7%94_%D7%9E%D7%94%D7%A8%D7%91%D7%99_%D7%9E%D7%9C%D7%99%D7%95%D7%91%D7%90%D7%95%D7%95%D7%99%D7%98%D7%A9.jpg)
![](/images/thumb/0/03/%D7%94%D7%A2%D7%99%D7%AA%D7%95%D7%A0%D7%95%D7%AA_%D7%9E%D7%93%D7%95%D7%97%D7%AA_%D7%A2%D7%9C_%D7%93%D7%9E%D7%99_%D7%97%D7%A0%D7%95%D7%9B%D7%94_%D7%9C%D7%97%D7%99%D7%99%D7%9C%D7%99_%D7%A6%D7%94%D7%9C_%D7%9E%D7%94%D7%A8%D7%91%D7%99_%D7%9E%D7%9C%D7%99%D7%95%D7%91%D7%90%D7%95%D7%95%D7%99%D7%98%D7%A9.jpg/250px-%D7%94%D7%A2%D7%99%D7%AA%D7%95%D7%A0%D7%95%D7%AA_%D7%9E%D7%93%D7%95%D7%97%D7%AA_%D7%A2%D7%9C_%D7%93%D7%9E%D7%99_%D7%97%D7%A0%D7%95%D7%9B%D7%94_%D7%9C%D7%97%D7%99%D7%99%D7%9C%D7%99_%D7%A6%D7%94%D7%9C_%D7%9E%D7%94%D7%A8%D7%91%D7%99_%D7%9E%D7%9C%D7%99%D7%95%D7%91%D7%90%D7%95%D7%95%D7%99%D7%98%D7%A9.jpg)
דמי חנוכה הם מעות אותם נוהגים לתת לילדים בחג החנוכה על מנת לחנכם לצדקה. הרבי חילק מעות לתלמידי הישיבה ב770 וכן הורה לתת משמו לחיילי צה"ל בישראל. כמו-כן הורה לכל המוסדות לתת מעות לתלמידיהם.
טעם המנהג
מכתבו[1] של הרבי בהסבר טעם המנהג:
"בנוגע להוראות חנוכה, הרי בפשטות יש בזה שני עניינים: א) חנוכת בית המקדש והמזבח, ב) מלשון חינוך, חנוך לנער, כולל כל אחד ואחד מישראל, כי נער ישראל. זאת אומרת, שכמו שהיה פינוי וטיהור וחינוך בית-המקדש, כן צריך להיות בכל אחד ואחד מישראל שהוא גם-כן משכן ומקדש לה'.
ומובן אשר ביחד עם החינוך שצריך כל אחד לחנך את עצמו, ואפילו כולנו חכמים וכו', כיוון שעל האדם להוסיף ב"נר מצווה ותורה אור" מיום ליום, הוא חינוך הבנים והבנות ועוד ביתר הדגשה, שחוב זה מוטל בייחוד על ההורים, וחינוך זה צריך להיות "על-פי דרכו", היינו באופן שיהיה מובן ומתקבל על הנער.
ומכאן לעניין מעות חנוכה, שהכוונה בנתינתם לילדים, לקשר הוראות חנוכה בלימוד שיש ללמוד ממעות אפילו בהתבוננות קלה. כי מצד אחד, הרי יש למעות כוח גדול, שמי שיש לו הרבה מעות הוא עשיר, ואפילו עשיר גדול, ומי שאין לו הוא עני ורש. ומצד שני, הרי הכסף כמו שהוא לעצמו אינו אף אחד מג' צורכי האדם – מזון, לבוש, בית – אלא שבו ועל-ידו אפשר לקנות כל צורכי האדם, ולא עוד שבו ועל-ידו יכול לקיים מצוות הצדקה וגמילות חסדים וכמה מצוות, מה-שאין-כן אם הכסף יהיה מונח בקופסה ללא ניצול וללא תועלת.
אחת הנקודת העיקריות בחינוך הילדים הוא להסביר לו באופן שיידע ויזכור תמיד אשר ה' יתברך נתן לו "הון תעצומות" – כוחות כבירים בשכל ובמידות שבלב ובמעשה בפועל, אלא שצריך לנצל אותם במילואם, היינו שינצלו כוח השכל בלימוד התורה ועד לאופן ד"יגעת", שאז בוודאי יקויים בו "ומצאת", ועל-דרך זה במידות שבלב לאהוב את ה' ואת התורה ואת כל יהודי וכל הדברים הראויים לאהוב אותם, ולירא ולברוח מכל הדברים שיש לברוח מהם, שלכן צריך ללמוד בהתמדה ושקידה ומשמעת, לדעת את הטוב ואת המעשה אשר יעשה. ואז הוא לא כמו שהוא בנוגע לכסף גשמי, שהרי בגשמיות מי שאין לו הוא עני, אבל ברוחניות יכול כל אחד להיות עשיר, ובלבד שינצל את הכוחות שניתנו לו, שהרי מובטח הוא "יגעת ומצאת", אלא שבזה ניתנה לו הבחירה, ואין הדבר תלוי אלא בו וברצונו, ואין לך דבר העומד בפני הרצון.
וכשמסבירים כל זה לילד באותיות המתאימות ובדברים היוצאים מן הלב, ועוד ועיקר מראים לו דוגמא חיה, אז מאיר עיני שניהם ה', שגם הנותן מעות חנוכה וגם המקבל אותם מוסיפין והולכין בנר מצווה ותורה אור, מחיל אל חיל ועד שנעשים מופת לרבים."
ההוראה מנתינת המטבעות
הרבי הסביר[2] את ההוראה הנלמדת מדמי חנוכה ואת מקורו בתורה:
"ההוראה מנתינת המטבעות היא – שאין להסתפק בהבטחות והתחייבויות, אלא נדרש מעשה בפועל – "המעשה הוא העיקר"!
פירוש הדברים:
טבעם של ילדים, שמטבע של מתכת (מטבע של זהב וכסף, או אפילו של נחושת). תופסת אצלם מקום יותר מנייר שיש לו שווי של ממון.
ומכיוון שכל דבר יש לו מקור בתורה – שהרי "אסתכל באורייתא וברא עלמא" וממילא, לא יתכן מציאות של דבר בעולם, אלא אם כן יש דוגמא לזה בתורה – מצינו דוגמתו בהלכות דקנין בכסף, כמו קידושי אשה, ועל דרך זה כשקונים חפץ בקנין של כסף, שצריך להיות במטבע של כסף (וכיוצא-בזה) ממש, ולא בנייר שיש לו שווי ממון. מכיוון שלאמיתתו של דבר אין כאן שווי ממון."
זמן החלוקה
רבותינו נשיאינו נהגו לתת בליל נר רביעי או בליל נר חמישי[3], אדמו"ר הריי"צ נהג לתת דמי חנוכה לבנותיו, גם אחר הנשואין, וכן גם לחתניו.
בשנת תשמ"ח עורר הרבי, לתת דמי חנוכה בכל יום, ובליל הרביעי או החמישי לתת פי שתים או שלושה יותר.
קישורים חיצונים
הערות שוליים
- ↑ נר שמיני ה'תשל"ג, נדפס ב'ניצוצי אור' עמ' 35
- ↑ התוועדויות תשמ"ח כרך ב, עמ' 159
- ↑ היום יום כ"ח כסלו.