סיפור יציאת מצרים: הבדלים בין גרסאות בדף
מ (החלפת טקסט – ".ד" ב־". ד") |
|||
שורה 21: | שורה 21: | ||
שבמעשה, כמ״ש ה[[רמב"ם]] ד"חייב אדם | שבמעשה, כמ״ש ה[[רמב"ם]] ד"חייב אדם | ||
להראות את עצמו כאילו '''הוא בעצמו''' יצא | להראות את עצמו כאילו '''הוא בעצמו''' יצא | ||
עתה משעבוד מצרים כו׳ ועל.דבר זה | עתה משעבוד מצרים כו׳ ועל. דבר זה | ||
צוה [[הקב"ה]] בתורה וזכרת כי עבד | צוה [[הקב"ה]] בתורה וזכרת כי עבד | ||
היית כלומר כאילו אתה בעצמך הייה | היית כלומר כאילו אתה בעצמך הייה |
גרסה מ־00:17, 13 במרץ 2014
סיפור יציאת מצרים הינה מצווה מהתורה, לספר ביציאת מצרים בליל הסדר.
גדר המצווה
במצוות ליל הסדר ישנם שני חיובים כלליים דזכר ליציאת מצרים, המצוה שבדיבור, ספור ביציאת מצרים, והמצוות שבמעשה, פסח מצה ומרור.
תוכן שניהם הוא להודיע גאולתנו וחירותנו, הן ע״י ספור ביציאת מצרים בדיבור, והן על ידי מעשי וחיובי לילה זה - אכילת פסח מצה ומרור".
מתחיל בגנות ומסיים בשבח
כשם שבסיפור יציאת מצרים בדיבור, צריך להתחיל בגנות, "מתחיל ומודיע שעבדים היינו לפרעה במצרים וכל הרעה שגמלנו ומסיים בנסים ונפלאות שנעשה לנו ובחירותינו" - על דרך זה הוא גם בזכר לחירות שבמעשי לילה זה, שצריך להדגיש בו את גודל העבדות והשעבוד שממנו היתה הגאולה, ולכן צריך להיות גם אכילת מרור ״על שם שמררו המצריים את חיי אבותינו במצרים״, שרק עי"ז קיום המצות דחירות דפסח ומצה הוא כשלימות.
גדר סיפור יציאת מצרים בדיבור והנהגת חירות שבמעשה, אינם רק לזכר שאבותינו היו עבדים נגאלו, אלא שעבדות וגאולה זו שייכת להאדם עצמו, וכמו בסיפור ביציאת מצרים מתחיל ומודיע שעבדים היינו לפרעה . . בנסים . . שנעשו לנו ובחירותינו", על דרך זה הוא בחירות שבמעשה, כמ״ש הרמב"ם ד"חייב אדם להראות את עצמו כאילו הוא בעצמו יצא עתה משעבוד מצרים כו׳ ועל. דבר זה צוה הקב"ה בתורה וזכרת כי עבד היית כלומר כאילו אתה בעצמך הייה עבד ויצאת לחירות ונפדית״.[1]
הערות שוליים
- ↑ לקוטי שיחות חלק ל"ב עמ' 48.