|
|
(90 גרסאות ביניים של 23 משתמשים אינן מוצגות) |
שורה 1: |
שורה 1: |
| לקט עניינים על '''אחדות ישראל'''
| | [[קובץ:5d46fc0086c97e39babe49f8233cb8fa.jpg|שמאל|ממוזער|250px"|כינוס אחדות ב[[מרכז חב"ד העולמי 770]]]] |
| | '''אחדות ישראל''', הוא מושג הבא לבטא את אחדות [[נשמות ישראל]] מצד שרשם העליון. מושג זה הוא שורש המושג המקביל - [[אהבת ישראל]]. ב[[תורת החסידות]] מוסבר במקומות רבים על האחדות המיוחדת שקיימת בכל ישראל, כגוף אחד ממש, מצד שורשם - שכולם קשורים בקדוש ברוך הוא, וכל יהודי הוא כמו איבר בגוף, ובלעדיו - ה[[גוף]] אינו שלם. |
|
| |
|
| מלוקט מדברי רז"ל ורבותינו נשיאנו, צמוד ללשון הרב.
| | ==מצד האלוקות== |
| | האחדות בין יהודים היא מצד האלוקות, זאת אומרת - היות ש[[הקדוש ברוך הוא]] כולל את כל היהודים, אזי האחדות בין יהודים היא הגדולה ביותר שיכולה להיות, והם אחד ממש, למרות שכלפי חוץ כל יהודי נראה מציאות בפני עצמה וכביכול אינו מחובר ליהודי שני. |
|
| |
|
| == כל ישראל הם גוף אחד, מצד שורש נפשם בה' אחד ==
| | כתוצאה מכך, ה[[אהבה]] בין יהודים היא עצמית ולא ניתנת לשינויים, כי כל יהודי הוא ממש כמו יהודי שני מצד מעלתו ושורשו ומקורו. |
| בטעמי מצות פרשת קדושים כתב האריז"ל וזה לשונו: כי כל ישראל סוד גוף אחד של נשמת אדם הראשון כנודע אצלנו (בספר הגלגולים פ"א ב') וכל אחד מישראל הוא אבר פרטי ומזה הוא הערבות שאדם ערב בשביל חברו אם יחטא. ולכן נוהג מורי ז"ל לומר פרטי הוידוים כו' כי כל ישראל גוף אחד. עד כאן לשונו.
| |
| | |
| וביאור דבריו הוא שאדם הראשון היה כללות כל הנשמות כולם שבישראל (לבד מאותן שיבואו אחר התחי' עיין שם פ"ז) שהי' כולל כולם. מהם נתלים בראשו מהם בזרועו כו' ועש"ז נקרא אדם אדמה לעליון כי הוא בחינה כללית ונמשך מבחינת אדם דלעילא שכולל יו"ד ספירות וכדכתיב בני בכורי ישראל (שמות ד' כ"ב).
| |
| | |
| והנה מבואר במקום אחר בענין אדם דלעילא שהוא בחינת שם מ"ה דתיקון שיהיו היו"ד ספירות כלולים זה מזה שחסד יהיה כלול מגבורה וגבורה מחסד וכיוצא מה שאין כן בתהו היו בבחי' פירוד זה תחת זה. וההתכללות הזאת הוא ע"י המשכת שם מ"ה שממצחא שהוא בחי' א"ס הכולל כל ההשתלשלות ופרטי הנמצאים כי ממך הכל כתיב (דה"א כ"ט י"ד) ולכן הוא הגורם ג"כ ענין ההתכללות אחרי יציאתם אל הגילוי כאו"א בפ"ע. וז"ש בת"ז שם מ"ה דאיהו ארח אצילות כמו האורח שמחבר שני מקומות נבדלים ע"ש בארוכה (בביאור מאמר הזהר פ' יתרו דכל יומין מתברכי' בי' כו').
| |
| | |
| ועד"ז יובן ג"כ בנשמות ישראל שהם קומה שלימה ביחד דהיינו נשמת אדה"ר שהיא כללותם והגם שיש בה רמ"ח איברים מיוחדים הרי הם כלולים זה מזה.
| |
| | |
| וכמו עד"מ בגוף אחד שהגם שהוא בהתחלקות ציור איברים ראש ורגלים וידים וצפרנים מ"מ כל א' כלול מזולתו שביד יש חיות מעין הרגל ע"י הוורידים שנמשכו בו וכן בשאר כל האיברים וכנודע שמרפאים אבר א' ע"י הקזה בחבירו מצד עירוב הדמים וההתכללות הזאת באיברי הגוף ובחיות הנפש שבהם הוא מחמת כללות החיות שכולל כולם שהוא המאיר במוח שבראש שממנו נתפרדו כל א' לעצמו והוא כולל כולם דרך משל ההיולי כידוע. ולכן המוח הוא המרגיש כל כאבי הרמ"ח איברים וכאב היד עם הרגל שוים אצלו אדרבה לפעמים ירגיש המוח יותר כאב מכה שבצפורן מכאב מכה שביד כנראה בחוש.
| |
| | |
| ועד"ז הי' ההתכללות ברמ"ח איברי נפש אדה"ר זה מזה מחמת מקור חיי נפשו שהוא מבחי' חכמה עילאה דאדם העליון בחי' א"ס ב"ה ששורה ומתייחד בחכמתו שהוא וחכמתו א' ולכן נאמר בני בכורי וכמו הבן שהוא טפה ממוח האב, אך אמנם לאחר שנתחלקה נשמת אדה"ר לשרשים רבים וכל א' נחלק לענפים ולניצוצות רבות בגופות מיוחדות הרי זה כמשל האיברים שנפרדו זה מזה ולא יכאב להיד מכה שברגל המופרדת ממנו וכיוצא. אמנם הפירוד הזה הוא רק מצד הגוף אבל הנפש לא נפרדה באמת וכולם מתאימות וכמשל היד שיש בה מוורידי הרגל והעין וכן ברגל מן היד כו' וכיוצא ויש לה כאב עצום ברוחניותה מכאב העין כנ"ל במשל.
| |
| | |
| ולכן אמר האריז"ל כל פרטי הוידוים שחטא א' מישראל שהרי הוא כאב אותו אבר שבו מושרשת נפש אותו הישראל ומגיע הכאב גם לאבר העליון שמושרש נפש האריז"ל ובפרט מצד מקור נשמותינו מוח האב וחכמתו ית' הכולל את כולם ומרגיש כאב כל הרמ"ח איברי', ולכן נצטוינו ג"כ לאהוב כל אדם מישראל שהרי כל אדם כלול מכל נשמות ישראל כנ"ל מן האיברים והרי א"כ בו יש זולתו ג"כ ויאהב זולתו כמוהו וכן הוא כלול בזולתו כנ"ל בקישור האיברים.
| |
| | |
| וזהו ג"כ שצריך לקבל עליו מצוה זו קודם התפלה כדי שיוכל למסור נפשו באחד שתעלה לפני ה' בבחי' מ"ן בק"ש וא"א להיות עלי' זו אא"כ תהי' שלימה ובריאה דהיינו שתהי' כלולה מכל הנשמות שהוא כמו האבר שבריאותו הוא כשבריאים הוורידים שבו הכלולים מכל האיברים, שאז תעלה לרצון לפני ה' בחכמתו ית' שהיא הכוללת כל הנשמות כולן כא' ממש, שלפי שהנשמה יש בה בהתכללות ג"כ מכולן יכולה היא לעלות באור הכללי שהוא מקורן ושרשן, וההתכללות זאת הוא כשהאדם מראה בעצמו ובגופו כן שאוהב רעהו כאיברים הכלולים זה מזה ושלי שלך כי עצמו ובשרו הוא, משא"כ כששונא לא' מישראל בלבו הרי הוא מפריד מנפשו אותו חלק של זולתו הכלול בו ודוחהו מעליו בשנאה זו ששונאו ומסלק רצונו ממנו וממילא יש פגם וחסרון בנפשו שנחסר בו החלק הנ"ל ונעשה בעל מום. כי באמת כל אבר פרטי כלול מתרי"ג והיינו מהתכללות זולתו בו וע"י השנאה הוא מפריד ממנו אותו חלק הפרטי ואז אינו יכול לעלות לרצון לפני ה' וכדכתיב אשר יהי' בו מום לא יקרב להקריב כו' (ויקרא כ"א י"ז), שאור אין סוף ב"ה הכולל כולם לא יסבלנו מצד החסרון שבו שחיסר אותו [האבר] הפרטי שהרי א"ס ב"ה כולל גם אותו. ודי למבין.
| |
| | |
| ולכן נצטוינו כמה ל"ת בהקרבת בעלי מומים הן בכהנים הן בקרבנות עצמן כמ"ש בפ' אמור ונצטוינו ג"כ במ"ע להקריב כל קרבן תמים כדכתיב תמים יהי' לרצון כו' (ויקרא כ"ב כ"א).
| |
| | |
| ([http://chabadlibrary.org/books/zz/dm/1/10/index.htm דרך מצותיך להצמח צדק מצות אהבת ישראל])
| |
| | |
| כתיב לא תקום ולא תטור את בני עמך. היך עבידא הוה מקטע קופד ומחת סכינא לידוי תחזור ותמחי לידיה. (היה חותך בשר וירד הסכין לתןך ידו, וכי תעלה על הדעת שינקום מידו ויחתוך ידו השניה על שחתכה הראשונה, כן הדבר הזה כיון שכל ישראל גוף אחד הן, דין הוא שלא ינקום מחבירו שהוא כנוקם מגופו).
| |
| | |
| ''(ירושלמי נדרים פ"ט ה"ד וקרבן העדה שם)''
| |
| | |
| והנה ע"י קיום הדברים הנ"ל להיות גופו נבזה ונמאס בעיניו רק שמחתו תהיה שמחת הנפש לבדה הרי זו דרך ישרה וקלה לבא לידי קיום מצות ואהבת לרעך כמוך לכל נפש מישראל למגדול ועד קטן. כי מאחר שגופו נמאס ומתועב אצלו והנפש והרוח מי יודע גדולתן ומעלתן בשרשן ומקורן באלקים חיים. בשגם שכולן מתאימות ואב א' לכולנה ולכן נקראו כל ישראל אחים ממש מצד שורש נפשם בה' אחד רק שהגופים מחולקי'. ולכן העושים גופם עיקר ונפשם טפלה אי אפשר להיות אהבה ואחוה אמיתית ביניהם אלא התלויה בדבר לבדה.
| |
| ([http://www.chabadlibrary.org/books/default.aspx?furl=/admur/lkus/31/4/1 ספר תניא קדישא פרק לב])
| |
| | |
| אחד ממש מצד העצם דאלוקות שהוא העצמות ברוך הוא הכוללם
| |
| | |
| אהבת ישראל היא מה שהנפשות אוהבים זה את זה להיותם אחד ממש מצד העצם דאלוקות שהוא העצמות ברוך הוא הכוללם. וזה הבנת מאמר רבינו הגדול נ"ע הנפשות מתאימות והיא אהבה עצמית המקשרת את כל ישראל כאחד בלי הפרש נוסחאות.
| |
| | |
| ''(אגרות קודש אדמו"ר הריי"ץ נ"ע ח"ב ע' תקכד. נעתק בקובץ מכתבים לתהילים בתחלתו)''
| |
| | |
| אתם נצבים היום כלכם וגו'. הנה פרשה זו קורין לעולם קודם ר"ה ומרומז במלת היום דקאי על ר"ה כי זה היום תחלת מ מעשיך זכרון ליום ראשון. שכל ניצוצי נשמות נצבים ומתעלים במקורם הראשון ביום זה עד לפני הוי' ראשיכם שבטיכם וגו' מחוטב עציך עד שואב מימיך פרט הכתוב עשר מדרגות שכמו שיש עשר מדרגות בנפש האדם דהיינו ג' שכלים וז' מדות כך הנה כל ישראל הם קומה אחת שלימה וכללות נשמתותיהן נקרא כנסת ישראל שנחלקת לעשר מדרגות ובראש השנה מתעלים כל המדרגות אפילו מחוטב עציך עד שואב מימיך שהם בחינות ומדרגות התחתונות להיות כולם מתעלים למעלה במקור חוצבם. וזהו ויהי בישורון מלך בהתאסף ראשי עם יחד שבטי ישראל פי' שכולם מתאספים יחד להיות לאחדים כאחד. כי זהו כלל גדול דכל דאתי מסטרא דקדושה הוא בבחי' נעוץ סופן בתחלתן שאין לו בחינת ראש וסוף והוא בחי' עגולים שנמשך מבחי' סובב כל עלמין. ולכן אמרו רז"ל הוי שפל רוח בפני כל אדם לפי שיש בכל אחד ואחד בחי' ומדרגות מה שאין בחבירו וכולם צריכין זה לזה. ונמצא שיש יתרון ומעלה בכח אחד ואחד שגבוה מחבירו וחבירו צריך לו וכמשל האדם שהוא בעל קומה בראש ורגלים שאף שרגלים הם סוף המדרגה ולמטה והראש הוא העליון ומעולה ממנו מ"מ הרי בבחינה אחת יש יתרון ומעלה להרגלים שצריך להלך בהם וגם הם מעמידי הגוף והראש וגם כשאירע כובד בראש מקיזין דם ברגלים ונרפא ומקבל חיותו ממנו ונמצא שאין שלימות להראש בלתי הרגלים כך הנה כל ישראל קומה אחת שלימה. ונמצא אפילו מי שמחשב בדעתו שהוא בחי' ראש לגבי חבירו הרי אין לו שלימות בלי חבירו וימצא חסרון בנפשו מה שחבירו משלימו ועי"ז יהיה בטל ושפל רוח לגבי חבירו מבלי ימצא האדם ראש וסוף וע"י ביטול זה יתאחדו להשראת יחודו ית' שמסטרא דקדושה בלי ראש וסוף משא"כ מי שמחשב בדעתו נפרד במעלתו לגבי חבירו ועושה ראש וסוף נפרדים הרי הוא נופל בעלמא דפרודא שמסט"א והנה בראש השנה הוא בחי' התשובה שכללות נשמות ישראל תשובנה למקורם ושרשם. וזהו בהתאסף ראשי עם, ראש הוא בחי' המחשבה וראשי עם הם בחינות המחשבות של כללות ישראל שהם מתאספים מעלמא דפרודא שנפלו מחשבותם להיות זה פונה לכאן וכו' ונעשים רשות היחיד ליחודו ית' (ועד"ז הוא פי' שמע ישראל שמע לשון אסיפה מלשון וישמע שאול וכמ"ש במ"א וע' בפע"ח שער ר"ה פ"ג).
| |
| | |
| ([http://www.chabadlibrary.org/books/default.aspx?furl=/adhaz/lkutey/32 ליקוטי תורה פרשת נצבים בתחילתו])
| |
| | |
| == אהבת ישראל ואחדות ישראל - מצוה אחת ==
| |
| המצוה היא [[אהבת ישראל]] ("ואהבת לרעך כמוך"), שבזה יש עדיין שני אישים נפרדים, אוהב ואהוב (אלא שהאהבה היא "כמוך"); הסיבה שאפשר להיות אהבה "לרעך כמוך" היא מצד הענין ד"אחדות ישראל", שפירושה, שכל ישראל הם מציאות אחת, כאיש אחד ממש.
| |
|
| |
| בירושלמי (נדרים פ"ט ה"ד) מבואר ש"כל ישראל גוף אחד הן" (ל' הקה"ע שם), כמובא שם משל לזה מב' ידים של גוף אחד, דאע"פ שאהבת אחים אינה כאהבה לאיש זר, אלא היא אהבה עצמית, בלשון הכתוב "עצמי ובשרי אתה" — מ"מ הרי הם אישים נפרדים ומחולקים; משא"כ זה שכל ישראל גוף אחד הן, מפני שכל ישראל הם "קומה אחת שלימה" (לקו"ת ר"פ נצבים) , אין בהם (גם כפי שהם במקומם) גם ההתחלקות של אחים, אלא הם מציאות אחת, "גוף אחד".
| |
|
| |
| ([http://www.chabadlibrary.org/books/default.aspx?furl=/admur/lkus/31/4/1 ליקוטי שיחות חלק לא, שיחה א' לפ' בשלח])
| |
| | |
| | |
| '''אף על פי שאחדות ישראל הוא נעלה יותר מאהבת ישראל, ע"י אהבת ישראל באים ממילא גם לידי אחדות ישראל.'''
| |
| ([http://www.otzar770.com/ ליל שמחת תורה תשמ"ג. בלתי מוגה. הנחות לה"ק ס"י. עיין שם בארוכה])
| |
| | |
| '''טעם הדבר שציווי התורה מתייחס לאהבת ישראל ולא לאחדות ישראל'''
| |
| ([http://www.otzar770.com/ ש"פ בראשית תשמ"ג. בלתי מוגה. הנחות לה"ק ס"ט. עיין שם בארוכה])
| |
| | |
| ==כמה אופנים באחדות ישראל==
| |
| | |
| כשם שה"אחדות" שבאברי הגוף יש בה כמה אופנים כ"ה גם באחדות דישראל:
| |
| א) שלימות הגוף תלוי' בזה שישנם בו כל האברים, כי כשחסר אחד מהם, אף אם הוא האבר הפחות ותחתון ביותר, כל הגוף אינו גוף שלם.
| |
|
| |
| ב) למעלה מזה הוא — שכל אברי הגוף משלימים זא"ז, כי כולם צריכים זל"ז, וכמו שעל ידי הקזת הדם ברגל יתרפא הראש, וכן הרגל מעמיד את הראש ומוליך אותו, אשר מצד ענין זה נק' הרגל ראש והראש רגל (כי בענין זה מקבל הראש מן הרגל), וכל אבר הוא "ראש" מצד מעלתו הפרטית שהוא משפיע בשאר כל האברים, ועד באופן ש"לא ימצא בהם ראש וסוף"43.
| |
|
| |
| אבל בשני אופנים אלו עדיין ישנה התחלקות בין האברים, דלא מיבעי באופן הא', ששלימות הגוף תלוי' בזה שישנם רמ"ח אברים, שזהו דוקא כשישנם רמ"ח אברים מחולקים, היינו שיש בו כל הרמ"ח מעלות פרטיות של כל הרמ"ח אברים, שעל ידי כולם יחד נוצרת "קומה אחת שלימה"; אלא גם לפי האופן הב', שלא ניכרת כ"כ מעלתו של אבר אחד על זולתו, שהרי כולם הם "ראש" — מ"מ, מעלתו של כל אבר היא רק בענינו הפרטי, במה שהוא מחולק מחבירו.
| |
|
| |
| אבל אמיתית האחדות שבקומת הגוף היא, כאשר כל אבר מרגיש שעיקר מציאותו וענינו אינו תכונותיו הפרטיות אלא בזה שהוא חלק מגוף האדם בכללותו, שענין זה הוא בכל האברים בשווה, שכולם הם חלק מקומה זו בשווה, ומצד זה הרי הם בהתאחדות גמורה44.
| |
|
| |
| וכן הוא גם בהתאחדות דישראל, שכל ישראל ערבין ומעורבים זב"ז, להיותם קומה אחת שלימה, שישנם בזה שלשת אופנים אלו:
| |
|
| |
| א) השלימות דכלל ישראל היא כאשר ישנם כל הסוגים מ"ראשיכם שבטיכם גו'" עד "שואב מימיך"45.
| |
| ב) למעלה מזה — שכל סוג מבנ"י משפיע ממעלתו לשאר כל ישראל, באופן שכל ישראל צריכים זל"ז ומשלימים זה את זה, עד שלא ימצא בהם ראש וסוף.
| |
| ג) האחדות הכי עליונה, זה שכל ישראל הם חלק מכלל ישראל, שזהו מצד נקודת היהדות שבכל אחד ואחד מישראל, שזהו בשווה ממש אצל כולם, וזהו אמיתית הענין דכל ישראל ערבין ומעורבין זב"ז46, שאין בזה התחלקות כלל (דראש ורגל), וכולם הם כמו נקודה אחת ממש47.
| |
| | |
| הערות:
| |
| 43) ראה [http://www.chabadlibrary.org/books/adhaz/lkutey/32/44a.htm לקו"ת ר"פ נצבים]. וראה לקו"ש ח"ד (ע' 1141 ואילך) בביאור ב' האופנים שבלקו"ת (שם) "לאחדים" "כאחד", שלנגד זה אומר בלקו"ת "כולן צריכים זל"ז", "כל ישראל קומה אחת שלימה". וראה הערה הבאה.
| |
| 44) ע"פ המבואר בהערה הקודמת י"ל, שגם בלקו"ת בהעלותך (שבהערה 31) בביאור ענין מקשה דהמנורה — נכללו כמה דרגות: א) נעשה מה שלמטה למעלה ונתערב הכל עליון בתחתון ותחתון בעליון, ב) קומה אחת, ג) עד ירכה עד פרחה כולם מקשה א'.
| |
| 45) נצבים כט, טי.
| |
| 46) וי"ל שע"פ אופן הג' הנ"ל בהתאחדות ישראל שייך ערבות גם כלפי מומר, כמובן מסנהדרין מג, סע"ב ואילך. וראה בארוכה שו"ת עין יצחק אה"ע ס"א. ואכ"מ.
| |
| 47) ראה גם צפע"נ לסנהדרין שם "הגדר דערבות משום שכל ישראל הוה כמו מין יחיד מין פרטי נקודה".
| |
| | |
| ([http://www.chabadlibrary.org/books/default.aspx?furl=/admur/lkus/30/12/1/219 ליקוטי שיחות חלק ל, שיחה א' לפ' ויגש])
| |
| | |
| | |
| ופשוט הוא, שהאחדות מצד זה ש"אב אחד לכולנה" היא למעלה יותר מהאחדות ד"כל ישראל גוף אחד". שהרי אפילו דרגת האחדות דגוף אחד ממש (לא רק אחים), אינה אחדות מוחלטת, כי גם בגוף אחד ישנה ההתחלקות דאברי הגוף, עד לחילוק מן הקצה אל הקצה — ראש ורגל; משא"כ כפי שנפשות ישראל כלולות בשרשן ב"אב אחד" ה"ה למעלה מהתחלקות34; ועאכו"כ מצד אמיתית שורש הנשמה ב"ה' אחד"35 (דנשמת כל איש ישראל היא "חלק אלקה ממעל ממש"36), הרי כשם ש"ה' אחד" הוא פשוט בתכלית הפשיטות37, למעלה מכל התחלקות, כן הוא בנוגע לנשמות ישראל (שהם "חלק אלקה ממעל ממש"), שענין האחדות "מצד שורש נפשם בה' אחד" הוא באופן של נקודה אחת שלמעלה מגדר התחלקות לגמרי.
| |
| | |
| הערות:
| |
| 34) ראה [http://chabadlibrary.org/books/default.aspx?furl=/adhaz/tanya/1/2 תניא פ"ב] שהוא כמו בן הנמשך ממוח האב. ע"ש.
| |
| 35) ולא רק "אב אחד" — בחי' חכמה, שהוא מקור להתחלקות. וי"ל שנרמז בל' התניא שם "שכולן מתאימות" — ראה סה"מ תרס"ט (ע' עג) "שמתאימות המה דהיינו בעצם מהותם", העצם שלמעלה מגילויים. ע"ש. וראה מכ' כ"ק מו"ח אדמו"ר (קובץ מכתבים לתהלים בתחלתו. אגרות קודש שלו כרך ב' ע' תקכד): "הנפשות אוהבים זה את זה להיותם אחד ממש מצד העצם דאלקות שהוא העצמות ב"ה הכוללם וזה הבנת מאמר. . דהנפשות מתאימות".
| |
| 36) ל' התניא רפ"ב (ע"פ ל' הכתוב איוב (לא, ב), אלא שמוסיף תיבת "ממש"). וראה בארוכה שפע טל בהקדמה.
| |
| | |
| [http://chabadlibrary.org/books/default.aspx?furl=/admur/lkus/31/4/1/73 (ליקוטי שיחות חלק לא, ע' 73-74)]
| |
| | |
| ==כל ישראל ערבים זה בזה==
| |
| מבואר בספרים31 הפירוש ב"כל ישראל ערבין זב"ז" — ש"ערבין" הוא גם מלשון מעורבים, שכל ישראל מעורבים זה בזה, דכל ישראל ביחד נקראים אדם אחד והם קומה אחת, ולפיכך הם ערבים זה לזה כי כשנעשה פגם ברגל עד"מ כל הגוף מרגיש32
| |
| | |
| הערות:
| |
| 31) לקו"ת בהעלותך לג, ג. וראה גם שם שה"ש לה, ד.
| |
| 32) וראה בארוכה אוה"ת ריש פרשתנו (כרך ה' תתקפא, ב ואילך).
| |
| | |
| ([http://www.chabadlibrary.org/books/default.aspx?furl=/admur/lkus/30/12/1/219 ליקוטי שיחות חלק ל, ויגש ע' 217])
| |
| | |
| ראיתי והנה מנורת זהב כולה וגולה על ראשה ושבעה נרותיה עליה כו'. הנה נרות נק' נשמות כמ"ש נר ה' נשמת אדם, ושבעה נרותיה הם נשמות השבעה רועים שהם המשפיעים אלקות לכללות נשמות ישראל... וכללות נש"י נק' בשם מנורה מנורת זהב כולה ע"ש כולך יפה רעיתי. והנה במ"א אמרו במדרש דקאי על לע"ל והוא ברבות אמור ס"פ ל"ב לפי שבעוה"ז יש בהן פסולת אבל לע"ל אמר זכריה כו' מנורת זהב כולה. וכ"ה בשה"ש רבה ע"פ כולך יפה רעיתי. ובמ"א אמרו (ברבות נשא פ' י"ג) לפי שירמיה אומר כסף נמאס קראו להם ויחזקאל קורא אותם סיגים בן אדם היו לי בית ישראל לסיג וגו' בא זכריה ואמר ראיתי והנה מנורת זהב כולה. של זהב היא כולה לקיים מ"ש כולך יפה רעיתי. מזה משמע דקאי ג"כ על זמן עכשיו דהא ודאי ירמיה ויחזקאל לא כיוונו כ"א על זמן דעכשיו ולא אלע"ל וא"כ ע"ז בא זכריה ואמר מנורת זהב כולה כו'... מה שנקראו כנ"י מנורה כי כמו שהמנורה היא מקשה א' תעשה המנורה שע"י המקשה שמקישים אותה נעשה מה שלמעלה למטה ומה שלמטה למעלה ונתערב הכל עליון בתחתון ותחתון בעליון, כך כל ישראל ערבים זה בזה כלומר מעורבים זה בזה כי אתם קרוים אדם, כמו האדם שיש לו ראש ורגל והראש מקבל חיות גם מהרגל שצריך לו. כך כל ישראל ביחד הם נק' אדם אחד קומה אחת. וכמ"ש מזה ע"פ והארץ הדום רגלי בד"ה השמים כסאי. ובד"ה אתם נצבים היום כולכם. וזהו ע ד ירכה עד פרחה מקשה היא ירכה אלו הם מדרגות התחתונות ופרחה הם בחי' עליונות (ע"ד יציץ ופרח ישראל. הרי הפרח זהו בחי' ישראל כי שרית עם אלקים ועיין ברבות ס"פ וישב ע"פ והיא כפורחת כו' גם ע"ד שע"י אהוי"ר פרחה לעילא כו' משא"כ בחי' ירכה ועכ"ז כתיב חמוקי ירכיך כמו חלאים, ועמ"ש סד"ה מה יפו פעמיך בנעלים לפי שיש מעלה ברגל ובירך מה שאינו בראש וכענין זבולן קודם ליששכר וזהו ענין מקשה א') כולם מקשה א', וכולם מקבלים משבעה הנרות העליונות הם ז' רועים הנ"ל כל חד וחד לפום מדרגתו ולפום שעורא דיליה.
| |
|
| |
| ([http://www.chabadlibrary.org/books/default.aspx?furl=/adhaz/lkutey/17/33b ליקוטי תורה בהעלותך לג, ב-ג])
| |
| | |
| | |
| == הנה מה טוב ומה נעים שבת אחים גם יחד ==
| |
| | |
| לשמיעת הניגון [http://www.ksol.org/shonot/nigunim/asf.asp?cd=15&id=08 הנה מה טוב]
| |
| | |
| == הכנה למתן תורה כאיש אחד בלב אחד ==
| |
| | |
| גדול השלום שבכל המסעות כתיב ויסעו ויחנו נוסעים במחלוקת וחונים במחלוקת כיון שבאו כולם לפני הר סיני נעשו כולם חנייה אחת. הדא דכתיב (שמות יט) ויחן שם ישראל, ויחנו שם בני ישראל אין כתיב כאן אלא ויחן שם ישראל, אמר הקב"ה הרי שעה שאני נותן תורה לבני.
| |
| | |
| ''(ויקרא רבה פ"ט, ט)''
| |
| | |
| כשם שההכנה למתן תורה בפעם הראשונה היתה על ידי זה ש"ויחן שם ישראל", "ויחן" לשון יחיד, "כאיש אחד בלב אחד" (יתרו יט, ב. ובפרש"י שם) , כדאיתא במדרש(ויק"ר פ"ט, ט. דא"ז פ' השלום. וראה גם תנחומא באבער יתרו ט) "אמר הקב"ה הואיל ושנאו ישראל את המחלוקת ואהבו את השלום ונעשו חני' אחת, הרי השעה שאתן להם את תורתי" — הרי מובן, שגם ההכנה ל"זמן מתן תורתנו" בכל שנה ושנה היא על ידי ההוספה באהבת ישראל ואחדות ישראל, "כאיש אחד בלב אחד".
| |
|
| |
| ויש להוסיף בזה — ע"ד הרמז — שהענין ד"שבע שבתות תמימות תהיינה"(אמור כג, טו) מורה על השלימות ("תמימות") דכל ז' הסוגים שבנשמות ישראל, כידוע ש"כללות נש"י נקרא מנורה ויש בה ז' נרות שהם ז' מדרגות בעבודת ה'" ( לקו"ת ר"פ בהעלותך. ועוד), ז' מדות, שכל א' כלולה מז' ("שבע שבתות"), כלומר, שמציאותו של כל א' מישראל נוגעת לשלימות המציאות דכללות עם ישראל (כשם שכל יום מימי הספירה נוגע לשלימות ספה"ע), ובצירוף כולם יחד — אהבת ישראל ואחדות ישראל — אזי נעשה הענין ד"שבע שבתות תמימות תהיינה", שלימות מציאותם של כל וכלל ישראל — "תמימות", ובכל תוקף המציאות — "תהיינה", "בהווייתה תהא"12, אשר, זוהי ההכנה המתאימה לקבלת התורה.
| |
|
| |
| ([http://www.chabadlibrary.org/books/default.aspx?furl=/admur/lkus/32/15/17 ליקוטי שיחות חלק לב ע' 261])
| |
| | |
| ועניין זה הביא לפועל את החלטתו של הקדוש ברוך הוא לתת תורתו לישראל, כדאיתא במדרש "אמר הקב"ה הואיל ושנאו ישראל את המחלוקת ואהבו את השלום, ונעשו חני' אחת, הרי '''השעה''' שאתן להם את תורתי".
| |
| | |
| ולא עוד, אלא שמפשטות מאמר רז"ל ("הרי השעה שאתן להם את תורתי") משמע ש"מצדו של הקב"ה" היתה יכולה התורה לינתן מיד בראש חודש, אלא כדי שישראל יהיו "כלים" לקבלת התורה, הי' צורך בהכנה נוספת מצדם - כל פרטי העניינים שהיו בימים שבין ר"ח לששה בסיון, "כל יומא ויומא עביד עבדתי'", כמסופר בהמשך הפרשה, וכפי שמביא רבינו הזקן בשו"ע (או"ח הל' פסח בסופן, סוף סימן תצד) ש"מיד אחר ר"ח התחיל משה להתעסק עמהם בענין קבלת התורה", והולך ומפרט פרטי העניינים דכל יום ויום, עד ליום שבו "ניתנה התורה".
| |
| | |
| | |
| ''(לקוטי שיחות חכ"ח ע 233)''
| |
| | |
| | |
| וקבל היהודים לשון יחיד והוא על דדך דכתיב במתן תורה ויחן ישראל כולם כאיש א'. וגם עתה אנו אומרים ברכנו אבינו כולנו כאחד, בבחינת אחדות דוקא להיות גילוי האור שמאיר בתורה הוא בתכלית היחוד, ולכן הוצרכו להיות כולם כאחד...
| |
| | |
| תוכן. לקבל את התורה, וכן ברכנו אבינו הוא כאשר באחדות דוקא.
| |
| | |
| ([http://www.chabadlibrary.org/books/adhaam/orah/4/141b.htm קיצורי הספר שערי אורה, קמא,ב])
| |
| | |
| ע"י קיום התורה ומצות ומסירות נפש דנשמות ישראל מתחברים ומתאחדים כל הריבוי העצום יחד ונעשים כנקודה אחת ממש שנק' אלומה כנ"ל (וכמו שהיה במ"ת מצד בחי' הביטול רצון במס"נ הוא שנכללו יחד כל הס"ר דיעות והיו לאיש אחד ממש דכתיב ויחן ישראל כו' וכן אנו אומרים ברכנו אבינו כולנו כאחד ממש כו' וכך יהי' לע"ל שיעשו כולם כאגודה אחת ממש כו')
| |
| | |
| ([http://www.chabadlibrary.org/books/adhaam/tch/b2/4/2/207c.htm תורת חיים > בראשית ח"ב > פרשת וישב. והנה אנחנו מאלמים אלומים. רז, ג])
| |
| | |
| הזמן הכי מתאים להדגשת אחדותם של ישראל
| |
| | |
| יום השבת הבעל"ט, ש"ק פ' במדבר, מברכים החודש וער"ח סיון, הוא הזמן הכי מתאים להדגשת אחדותם של ישראל.
| |
| | |
| לאור כל האמור לעיל — באה ההצעה והבקשה דלקמן, בקשה נפשית:
| |
| | |
| ביום השבת הבעל"ט, ש"ק פ' במדבר, מבה"ח וער"ח סיון, בעלות המנחה (שאז מתחיל כבר ענין האחדות דר"ח סיון (כנ"ל ס"ה)) — יתאספו בכל מקום ומקום רבים מישראל, אנשים ונשים וטף, "בנערינו ובזקנינו גו' בבנינו ובבנותינו", "שבת אחים גם יחד", להתוועדות רעים, עד לסעודה כפשוטה69 ("גדולה לגימה שמקרבת") — אנשים לחוד ונשים לחוד (כמובן וגם פשוט),
| |
| | |
| שבה ידברו דברי תורה בכלל, ובמיוחד — בעניני אהבת ישראל ואחדות ישראל70,
| |
| | |
| — החל מהמפורש בתשב"כ: "ואהבת לרעך כמוך", וכן בתושבע"פ: "רבי עקיבא אומר זה כלל גדול בתורה", ויתירה מזה: "זו היא כל התורה כולה ואידך פירושא הוא"71, וכן פרטי הדברים בספר "משנה תורה" להרמב"ם72, ספר "הלכות הלכות"73, הלכה למעשה, עד לביאור רבינו הזקן בספר התניא74 בגודל מעלת והפלאת הענין דאהבת ישראל, ועד"ז בספריהם של כו"כ מגדולי ישראל שנתקבלו בכל תפוצות ישראל —
| |
| | |
| כולל — ההדגשה שבדבר, שההוספה באהבת ישראל ואחדות ישראל מבטלת את סיבת הגלות, ובדרך ממילא מתבטל גם (המסובב) הגלות.
| |
| | |
| [ולהעיר: בנוגע לתוכן הדברים אודות אהבת ישראל ואחדות ישראל — הרי "אין כל השכלים והדעות שוות, ואין שכל אדם זה מתפעל ומתעורר ממה שמתפעל שכל חבירו"75, יש כאלו שיתפעלו יותר מביאור בנגלה דתורה, וישנם כאלו שיתפעלו יותר מביאור בפנימיות התורה, ולכן, יש למצוא את הביאורים והאותיות המתאימים לכל מקום וחוג לפי ענינו; אמנם, לכל לראש יש להדגיש את תוכן ונקודת הענין, באופן השייך לכאו"א מישראל, גם למי שרוצה ללמוד "כל התורה כולה (של אהבת ישראל) על רגל אחת" — כדברי הלל (כמענה לנכרי שאמר לו "גיירני על מנת שתלמדני כל התורה כולה כשאני עומד על רגל אחת"): "דעלך סני לחברך לא תעביד ("ואהבת לרעך כמוך") זו היא כל התורה כולה, ואידך פירושא הוא" (שבת לא, א)!].
| |
| | |
| ועוד ועיקר — ש"איש את רעהו יעזורו", לעודד איש את רעהו (ואשה את רעותה) להוסיף ביתר שאת וביתר עוז בכל עניני אהבת ישראל ואחדות ישראל.
| |
| | |
| ובמקומות אלו, אשר, מסיבות שונות קשה לעשות כל זה ביום השבת — יעשו זאת בימי החול, בר"ח סיון וכיו"ב (באופן המותר כו').
| |
| | |
| בודאי יפרסמו את הדברים בכל מקום ומקום,
| |
| | |
| [ומובן, שבנידון זה אין הכרח לומר את הדברים "בשם אומרם", כי אם, בסגנון שיביא תועלת יתירה בקיום הדברים בפועל ממש, ובפרט שאין זה דברחידוש, אלא דברים המפורשים בתושב"כ ובתושבע"פ, ובמילא, כל מי שיתבונן בדבר — יבוא בעצמו למסקנא האמורה, ויעשה זאת סו"ס מפני שכך מצווהו שכלו הוא],
| |
| | |
| ויעסקו בזה ברוב מרץ חיות והתלהבות כו' (ופשיטא — לא באופן ד"מצות אנשים מלומדה"), בהתחשב עם העובדא שזהו ענין נפשי בנוגע דבר מיוחד ובלתי רגיל כו' (ולכן, גם הדיבור עתה בענין זה הוא בזמן שלא ע"ד הרגיל — לא בסיומה של ההתוועדות, כרגיל בכגון דא, אלא בהתחלת וראש ההתוועדות), מפני צורך השעה כו'.
| |
| | |
| הערות:
| |
| | |
| 69) להעיר שבסעודת שבת כשלעצמה מודגשת אחדותם של ישראל — שגם עםהארץ, אשר, בימי החול פירותיו "דמאי", אימת שבת עליו ואינו משקר, ולכן, יכולים הכל לאכול משולחנו וסעודתו (ירושלמי דמאי רפ"ד. רמב"ם הל' מעשר רפי"ב).
| |
| | |
| 70) שהרי אע"פ שבכל עניני התורה מודגש ענין האחדות — "תורה אחת" שניתנה מ"ה' אחד" ל"גוי אחד בארץ" — מ"מ, מודגש הדבר ביותר בענינים שתוכנם הו"ע האחדות, ע"ד "כל העוסק בתורת כו' כאילו הקריב כו'" (מנחות בסופה). ולהעיר גם מסיפור הזהר (לעיל ס"ב) שהפעולה דירידת גשמים (הכולל כל הברכות) היתה ע"י אמירת תורה על הפסוק "שבת אחים גם יחד" דוקא — פסוק שתוכנו הו"ע היחוד והאחדות.
| |
| | |
| 71) שבת לא, א.
| |
| | |
| 72) הל' דעות פ"ו ה"ג. וראה הל' אבל רפי"ד.
| |
| | |
| 73) ל' הרמב"ם בהקדמתו לספר הי"ד.
| |
| | |
| 74) פרק לב. וראה סהמ"צ להצ"צ מצות אהבת ישראל. וראה קונטרס אהבת ישראל. וש"נ.
| |
| | |
| 75) לשון אדה"ז בהקדמתו לספר התניא.
| |
| | |
| ([http://www.chabadlibrary.org/books/admur/lkus/32/15/17/266.htm לקוטי שיחות כרך לב הוספות ע'266-267. עיין שם בארוכה])
| |
| | |
| ומזה מובן במכ"ש וקל וחומר: אם הכנה למתן תורה (בר"ח סיון הייתה צריכה להיות "כאיש אחד בלב אחד", על אחת כמה וכמה '''במתן תורה עצמה'''
| |
| | |
| (לקוטי שיחות חלק כ"ח ע' 242 עיי"ש בארוכה)
| |
| | |
| יהי רצון אשר יתבוננו בתוכן יום זה — של כתיבת המכתב — י"ב סיון, סיום ימי התשלומין דחג השבועות, זמן מתן תורתנו, אוריאן תליתאי לעם תליתאי,
| |
| | |
| וכן בתוכן הימים שלפניו, החל מראש חודש סיון — היום אשר בני ישראל באו מדבר סיני, והיו אז במצב של "ויחן שם ישראל נגד ההר", כאיש אחד בלב אחד, כדרשת רז"ל (הובא גם בפרש"י על הכתוב), שהי' בגילוי אצלם מדת אהבת15 ישראל ועד לאחדות ישראל,
| |
| | |
| ועל פי דברי רז"ל הי' זה האתערותא דלתתא להחלטת הקב"ה לתת את התורה לעם ישראל.
| |
| | |
| ובאשר "הימים האלה נזכרים ונעשים" בכל שנה ושנה,
| |
| | |
| הרי הזמן מסוגל לכל אחד ואחת להתעורר ולהתחזק בכל הנ"ל.
| |
| | |
| ([http://www.chabadlibrary.org/books/admur/lkus/33/14/2/221.htm לקוטי שיחות כרך לג הוספות ר"ח סיון ע' 221-222])
| |
| | |
| == הכנה למלאכת המשכן, מחצית השקל ==
| |
| | |
| לא רק "כאיש אחד", בכ"ף הדמיון, אלא גם לב אחד ממש
| |
|
| |
| כשם שבהקדמה למ"ת הוצרכה להיות אחדותם של ישראל כמו שכתוב "ויחן שם ישראל", "ויחן" לשון יחיד, "כאיש אחד בלב אחד", לא רק "כאיש אחד", בכ"ף הדמיון, אלא גם לב אחד ממש - הוצרכה להיות אחדותם של ישראל כהקדמה למלאכת המשכן, כמ"ש "ויקהל משה את כל עדת בני ישראל", שכל ישראל נעשו מציאות אחת של קהל ("'''ויקהל'''"), ולא רק "ויקהל" סתם (שבקהל מודגש וניכר שנעשה מריבוי אנשים), אלא "ויקהל '''משה'''" - שמצד בחינת וניצוץ משה שישנו בכל אחד ואחד מישראל הרי זה "איש אחד" (משה) ממש.
| |
| | |
| ''(ש"פ ויקהל, פ' שקלים ה' תשמ"ט. ספר השיחות ה'תשמ"ט ע' 294. עיין שם בארוכה)''
| |
| | |
| "ויקהל משה" הי' "למחרת יום הכפורים כשירד מן ההר":
| |
| | |
| ביוהכ"פ מדגשת ביותר אחדותם של ישראל - "יום שימת אהבה ורעות יום עזיבת קנאה ותחרות", שכל ישראל נעשים "אגודה אחת לעשות רצונך בלבב שלם" (נוסח התפלה דר"ה ויום הכפורים).
| |
| | |
| והחידוש ד"ויקהל משה" הוא שאחדות זו נמשכת גם "'''למחרת''' יום הכפורים":
| |
| | |
| האחדות דיום הכפורים היא כשבני ישראל נמצאים במצב הכי נעלה - "דוגמת מלאכי השרת", למעלה מענייני העולם,אכילה ושתי' וכו'.
| |
| | |
| אמנם תכלית הכוונה היא - שאחדות זו תומשך גם "'''למחרת''' יום הכפורים", שגם לאחרי הירידה לעולם, "כשירד מן ההר" (הר סיני שבו ניתנה תורה) לעסוק בענייני העולם, משא ומתן וכו' תהי' אחדותם של ישראל ("ויקהל משה"), ועד לאחדות שתבוא לידי ביטוי גם '''בממונם''' של ישראל - נדבת המשכן.
| |
| | |
| ''(ספר השיחות ה'תשמ"ט שם ע' 297-296)''
| |
| | |
| מחצית השקל מורה על ההתקשרות וההתאחדות של הנשמה ("חלק אלוקה ממעל ממש") עם הקב"ה,היינו שהנשמה היא בדוגמת "מחצית השקל", ורק על ידי על ידי התקשרותה והתאחדותה עם הקב"ה (ה"מחצית" השני, כביכול) נעשה "שקל הקודש".
| |
| | |
| וענין זה מתגלה בהמסירות-נפש שמצד נקודת היהדות, וכיון שישנו אצל כל ישראל בשווה, לכן גם הציווי דמחצית השקל הוא אצל כל ישראל בשוה71 - "העשיר לא ירבה והדל לא ימעיט".
| |
| | |
| ונמצא שבמחצית השקל מתגלה אחדותם של ישראל - המסירות נפש שמצד נקודת היהדות שאצל כל ישראל בשווה, וביחד עם זה נשמכת אחדות זו באופן פנימי, וחודרת גם בעניינים תחתונים עד לממונו של האדם "מחצית השקל" כפשוטו, שלא זו בלבד שהממון אינו גורם להיך האחדות, אלא אדרבה - שהממון מגלה ומדגיש את אחדותם של ישראל.
| |
| | |
| ובהערה 71 שם: נוסף להדגשת אחדותם של ישראל בהצורך להתאחד עם חבירו כדי שתהי' נתינה של "שקל הקודש" (שקל שלם).
| |
| | |
| ''(ספר השיחות ה'תשמ"ט שם ע' 299-300)''
| |
| | |
| מחצית השקל מורה על העבודה דאחדות ישראל. ולכן מדגישים שכאשר יהודי נמצא בפני עצמו הרי הוא רק "מחצית", ובכדי להיות "שקל הקודש" עליו להתאחד עם עוד יהודי שני ועד להתאחד עם כל אחד ואחד מבני ישראל.
| |
| ''(ש"פ ויקהל, פרשת שקלים, כ"ה אדר א' ה'תשנ"ב)''
| |
| | |
| [http://www.torah4blind.org/hebrew/dm48.htm#1 השיחה במילואה]
| |
| | |
| | |
| == על ידי אות באחד מספרי תורה הכלליים ==
| |
| ראה ערך [[מבצע אות בספר התורה]]
| |
| | |
| == על ידי לימוד הכולל את כל התורה כולה ==
| |
| | |
| דובר כמה פעמים אודות ההשתדלות לאחד את כל בני ישראל - ובפרט שע"י זה מקרבים את
| |
| הגאולה (מכיון שסיבת הגלות היא היפך הענין דאהבת ישראל).
| |
| | |
| ומהדרכים לזה - כאשר כל בני ישראל מתאחדים ע"י לימוד ענין אחד בתורה, דמכיון שבלימוד
| |
| התורה נעשה "יחוד נפלא שאין יחוד כמוהו כו'" בין שכלו של האדם והתורה, נמצא, שכאשר
| |
| כמה וכמה מישראל לומדים ענין אחד בתורה, אזי נוסף על היחוד של כל אחד ואחד עם התורה,
| |
| מתאחדים כולם זה בזה ב"יחוד נפלא שאין יחוד כמוהו", אחדות אמיתית ונצחית - שהרי
| |
| "התורה היא נצחית".
| |
| | |
| וכל זה - מלבד פשוטו של דבר, שכאשר כמה וכמה מישראל לומדים ענין אחד, מדברים
| |
| ומפלפלים זה עם זה בלימוד התורה, ואף ש"אין דיעותיהם שוות", הרי סוף סוף נעשה רגש של
| |
| אהבה וקירוב ביניהם, כמארז"ל בפירוש הפסוק "את והב בסופה", "שנעשים אוהבים זה את
| |
| זה".
| |
| | |
| וכיון שכל עניני בני ישראל ושלימותם שייכים ותלויים בתורה ושלימותה (ישראל מתקשראן
| |
| באורייתא) - יש להתאחד ע"י לימוד הכולל את התורה כולה.
| |
| | |
| ובענין זה יש מעלה מיוחדת בספר "משנה תורה" ("יד החזקה") להרמב"ם - ספר של "הלכות
| |
| ההלכות", ה"מקבץ לתורה שבעל פה כולה", וכל זה - "בלשון ברורה ודרך קצרה" ("לשון צח
| |
| וקצר כלשון המשנה"), כידוע גודל הדיוק בלשונו של הרמב"ם בספרו "יד החזקה" - וכתבו
| |
| בלשון הקודש (דלא כשאר חיבוריו) - עד לדיוק באופן חלוקת ההלכות כו'".
| |
| | |
| ומעלה מיוחדת בספרו של הרמב"ם, מכיון שבו נתבארו הלכות התורה כולה, מה שאין-כן
| |
| בספרי שאר הפוסקים, כמו הרי"ף וכיו"ב. ונמצא, שע"י לימוד "משנה תורה" להרמב"ם
| |
| מקיימים את המצוה דלימוד וידיעת הלכות התורה כולה בשלימותה.
| |
| | |
| ומפני טעמים הנ"ל (ועוד טעמים) - באתי בהצעה: נוסף על השיעורים הקבועים בלימוד הש"ס
| |
| (בבלי וירושלמי), לימוד הלכות הצריכות למעשה, וכל שאר השיעורים בתורה כל חד וחד לפום
| |
| שיעורא דילי'ה - כדאי ונכון שכל אחד ואחד יקבל על עצמו (בלי-נדר, כמובן) ללמוד שיעור
| |
| קבוע בספר "משנה תורה" להרמב"ם, היינו שיחלק את ספר הרמב"ם לשיעורים קבועים בכל יום וים, כך שמידי יום ביומו ילמדו כולם שיעור אחד, עד לסיום כל ספר הרמב"ם - כולם ביום אחד.
| |
| | |
| (לקוטי שיחות חלק לב, ע' 271-3. עיין שם)
| |
| | |
| וראה עוד ערך [[רמב"ם (תקנה)]]
| |
| | |
| ==נוגע לעבודה שבלב==
| |
| | |
| ועוד זאת אדרוש ממעלתכם שלא להשליך דברי אחריכם אשר ערכתי שיח להיות כל איש ישר והולך בתומו כאשר עשה האלקים את האדם ישר ולא לבקש חשבונות רבים מעלילות מצעדי גבר ומחשבות אדם ותחבולותיו. כי זו מלאכת שמים היא ולא מלאכת בשר ודם. ולהאמין באמונה שלימה במצות חז"ל והוי שפל רוח בפני כל אדם בכלל כי יציבא מלתא ותקין פתגמא שכל אחד מתוקן מחבירו. וכתיב כל איש ישראל כאיש אחד חברים. כמו שאיש אחד מחובר מאברים רבים ובהפרדם נוגע בלב כי ממנו תוצאות חיים. אם כן אנחנו היות כולנו כאיש אחד ממש תיכון העבודה בלב ומכלל הן כו'. ועל כן נאמר ולעבדו שכם אחד דוקא. ועל כן אהוביי ידידיי נא ונא לטרוח בכל לב ונפש לתקוע אהבת רעהו בלבו. ואיש את רעת רעהו אל תחשבו בלבבכם כתיב ולא תעלה על לב לעולם ואם תעלה יהדפנה מלבו כהנדוף עשן וכמו מחשבת עבודה זרה ממש. כי גדולה לשון הרע כנגד עבודה זרה וגילוי עריות ושפיכות דמים ואם בדבור כך כו' וכבר נודע לכל חכם לב יתרון הכשר המחשבה על הדבור הן לטוב והן למוטב. וה' הטוב המברך את עמו בשלום ישים עליכם שלום וחיים עד העולם כנפש אוהב נפשם מלב ונפש.
| |
| ([http://www.chabadlibrary.org/books/default.aspx?furl=/adhaz/tanya/4/22 תניא, אגרת הקודש סוף סימן כב]).
| |
| | |
| | |
| == ברכנו אבינו כולנו כאחד ==
| |
| | |
| להעיר גם מסיפור הזהר22 "זמנא חדא הוה צריכא עלמא למטרא, אתו לקמי' דר"ש. . פתח ואמר שיר23 המעלות הנה מה טוב ומה נעים שבת אחים גם יחד", ועי"ז ירדו גשמים — אשר, נוסף על המבואר בדרושי חסידות24 הקשר והשייכות דירידת גשמים לפסוק זה, יש לומר (בדרך אפשר, כיון שעי"ז יתוסף באהבת ישראל עוד יותר), שבכך רמז רשב"י שהענין ד"שבת אחים גם יחד", אהבת ישראל ואחדות ישראל25, הוא ה"דרך" וה"כלי" להמשכת כל הברכות, החל מהברכה דגשמים, ובלשון הכתוב דפרשתנו26: "ונתתי גשמיכם בעתם", הכוללת את כל הברכות — כפירוש הרמב"ן ש"הקדים דבר הגשמים כי בבואם בעתם. . יהי' זה סיבת בריאות לגופים והפירות כולם ירבו ויתברכו בהן, כאשר יאמר ונתנה הארץ יבולה ועץ השדה יתן פריו. . היא גדולה שבברכות", וכתורת הבעש"ט27 ש"גשמיכם" הוא מלשון גשמיות, היינו, המשכת הברכה (גם) בכל הענינים הגשמיים,
| |
| | |
| היינו, שה"כלי" לכל הברכות הוא — "שבת אחים גם יחד", אהבת ישראל ואחדות ישראל28.
| |
| | |
| הערות:
| |
| | |
| 22) ח"ג נט, ריש ע"ב.
| |
| | |
| 23) תהלים קלג, א.
| |
| | |
| 24) מאמרי אדה"ז אתהלך לאזניא (ע' רי ואילך). אוה"ת אחרי (כרך א) ע' רנד ואילך. סה"מ תרכ"ז ע' רסז ואילך. ועוד.
| |
| | |
| 25) ראה גם המשך דברי הרשב"י בזהר: "הנה מה טוב ומה נעים וגו', אלין אינון חברייא בשעתא דאינון יתבין כחדא ולא מתפרשן דא מן דא וכו'". וראה מק"מ בשם הרמ"ז לזח"ג קעט, ב, בביאור הטעם שנקראו "חברייא", משום האהבה והאחדות ביניהם. וראה ס' כחו דרשב"י שם רפי"ד.
| |
| | |
| 26) כו, ד.
| |
| | |
| 27) ראה כש"ט סרנ"ו (לה, א). וראה גם "היום יום" — כ"ח תשרי.
| |
| | |
| 28) ועד"ז בנוגע לכל הברכות המנויות בפרשה עד לברכה העיקרית והפנימית — גאולה האמיתית והשלימה [כמרומז בברכה ד"ונתתי שלום בארץ" (כו, ו), שהרי השלימות ד"פדה בשלום נפשי" תהי' בגאולה העתידה (ראה ד"ה פדה בשלום לאדהאמ"צ (שערי תשובה ח"א) פי"א), ועד לסיום הברכות: יציאה מהגלות באופן ד"ואולך אתכם קוממיות" (שם, יג)] — שכל זה נפעל ע"י אהבת ישראל ואחדות ישראל (כדלקמן ס"ג).
| |
| | |
| ([http://www.chabadlibrary.org/books/admur/lkus/32/15/17/index.htm#_ftnref_1882 לקוטי שיחות חלק לב, הוספות, שיחת ש"פ בחוקותי, כ"ב אייר, תשמ"ו ס"ב])
| |
| | |
| | |
| היות שיארך הזמן ביותר באם יישלח מכתב ברכה לכל אחד בנפרד, אביע תודתי וברכתי עתה ברבים, במעמד של כמה וכמה עשיריות מישראל14 לכל אחד ואחת '''ולכולם''' יחד - אשר בשעה שזהו באופן של "כולנו כאחד" אזי זה גופא כלי ל"ברכנו אבינו"15 - שלכל אחד ואחת תושפע ברכתו של הקדוש ברוך הוא ובתוספת מרובה על העיקר, בבני, חיי ומזוני רוויחי.
| |
| | |
| הערות:
| |
| | |
| 14) עיין [http://www.chabadlibrary.org/books/adhaz/tanya/4/23.htm אגרת הקודש סימן כ"ג] - דמשמע שם שבכל מצוה, '''איזו שתהי'''' יש מעלה כשנעשית במעמד עשרה מישראל כיוון שאז שכינתא שריא עלייהו (אלא שבדבר שבקדושה - תנאי הוא). ואם כן הוא, הרי זה חידוש גדול. ולא אשתמיטתי' להזכיר את זה במקום אחר וכו'.
| |
| | |
| 15) ובזה יובן מה שמבואר במאמר ד"ה אריב"ל תרכ"ט שהמעלה דברכת "ואני אברכם" (על "ואברכה מברכיך") הוא כי "תיבת אני היינו אור אין סוף עצמותו ומהותו", בחינת ברכת הקב"ה - דלכאורה, מהי שייכותו של ביאור זה למה שכתוב בגמרא (חולין מט, סוף ע"א) "דמוקי לי' לברכת כהנים במקום ברכה דישראל" (ובפרט שבמאמר זה עצמו מביא דברי הגמרא) - והביאור כי הכלי לברכתו של הקב"ה "'''ואני''' אברכם - הוא מה שהכהנים מתברכים יחד עם ישראל - "כולנו כאחד".
| |
| | |
| (ליקוטי שיחות ח"ה ע' 428)
| |
| | |
| ==כוח האחדות, על ידי ביטול ושמחה עצומה ==
| |
| | |
| והנה התורה נק' תורת הוי"ה כי בתורה כתיב וכל נתיבותיה שלום וכמ"ש או יחזיק במעוזי יעשה שלום לי וגו' שלום בפמליא של מעלה ובפמליא של מטה שיהי' בחי' ההתכללות ויחוד הספירות וההיכלות ועי"ז יומשך גילוי אור א"ס ב"ה. והתכללות זו הוא ע"י הבטול. וזהו יסוד כל התורה להיות בטול היש לאין וכל השלשה דברים שעליהם העולם עומד היינו תורה ועבודה וגמ"ח כולם ענינם בטול היש לאין וע"י הבטול נעשה ההתכללות משא"כ בבחי' יש כו'.
| |
| | |
| והנה דור הפלגה אמרו ונעשה לנו שם פן נפוץ כו' פי' שרצו ג"כ שיקבלו השפע מבחי' שם הוי"ה שהוא המשכה עליונה. וזהו ונעשה לנו שם פן נפוץ פי' שלא רצו שיומשך להם ההשפעה מבחי' שלמטה במדרגה שמשם יניקת החיצונים שיניקתם מאחוריים דשם אלקים ונק' לכך אלקים אחרים כו' כי זהו כל עיקר מעלת עולם התקון שהוא בחי' ההתכללות ולכן נאמר גבי יעקב שבעים נפש לשון יחיד משא"כ בעולם התהו מחמת שלא היה התכללות נמשך שבה"כ. ואמנם הם ידעו אשר לקבל מעולם התקון הוא ע"י בטול היש כנ"ל בענין התקון ע"י שם מ"ה והם לא רצו בזה וכמ"ש בלק"ת להרח"ו ז"ל שרצו לילך בשרירות לבם ושאעפ"כ יומשך להם השפעת טובה כו' ע"כ נתחכמו לעשות המגדל והעיר. והוא שנתייעצו שע"י האחדות שיהיה ביניהם להיות חבור עצבים ע"כ עי"ז ימשיכו להם טובה והשפעה גשמית עכ"פ אף אם לא יהיה להם הבטול ועבודת השי"ת. והיינו כי ידעו בכח שמוש השמות עליונים שבבחי' התכללות מאיר אור עליון ביותר וכמש"ל בענין עקודים בכלי א' שהוא בחי' ומדרגה גבוה מאד שהוא למעלה מעולם התהו ומעולם התקון. וע"כ אמרו ונעשה לנו שם שימשיכו ג"כ משם הוי"ה דהיינו ממקום הכולל לכל ההשתלשלות בשוה שהוא אור כללי כנ"ל ולא יצטרכו להיות נכנעים תח"י הקדושה דעולם התקון דאצי' שמשם א"א להם לקבל רק מבחי' חיצוניות כו'. והיינו ע"י האחדות וההתכללות שיהיה ביניהם ולכן עשו העיר ומגדל דהיינו שהיה סימן להם שלא יתפרדו איש מעל אחיו כי רועי צאן היו זה הולך אנה וזה אנה ע"כ עשו עיר ומגדל גבוה כדי שיתקבצו כולם שם ולא יפרדו איש מעל אחיו וכמ"ש הראב"ע. וגם ע"פ רוחניות ג"כ ענין העיר והמגדל היה לתועלת החבור והיחוד (ע' בזוהר פ' נח דף ע"ד ע"ה).
| |
| | |
| וזהו מה שאמר הקב"ה הן עם אחד ושפה אחת לכולם כו' ועתה לא יבצר מהם כל אשר יזמו לעשות. פי' כי לפי שבאמת ע"י ההתכללות והחבור נמשך ממקום עליון ביותר וכמ"ש חבור עצבים וגו' וא"כ לא יבצר מהם כו' וא"כ הרי ח"ו ימשיכו המים היוצאים מבית ה' לבית הכסא כו' אשת הזמה כו' כיון שהם היו הולכים בשרירות לבם כו' ולא רצו לקבל הבטול והעול (וזהו כעין מ"ש פן ישלח ידו ולקח גם מעץ החיים ואכל וחי לעולם ואין זה ראוי כיון שכבר נפגם ע"י עץ הדעת א"כ ימשיך תוקף זה דעץ החיים בסטרא אוחרא ויגביר הרע וכמ"ש במ"א וכך הוא כאן). ועל כן הבה ונבלה שפתם כו' פיזור לרשעים הנאה להם והנאה לעולם. וכנוס לצדיקים שיש בהם הבטול להש"י הנאה להם והנאה לעולם כי ע"י ההתכללות נמשך ממקום עליון כנ"ל ולכן השלום הוא הכלי המחזיק ברכה.
| |
| | | |
| ([http://www.chabadlibrary.org/books/default.aspx?furl=/adhaz/toraor/2/11a תורה אור סוף פרשת נח])
| | שלימותו של אדם מתבטאת דווקא כאשר כל איברי גופו שלימים, ובאם חסר איבר אחד - הרי שהוא בעל מום. כמו כן, שלימותו של האיבר הפרטי היא דווקא כאשר הוא מחובר לגוף השלם, ובאם יתנתק חלילה מן ה[[גוף]] - מאבד את חיותו. |
| | |
| בביטול גמור ובשמחה עצומה
| |
| | |
| ובעמדנו בחודש השלישי ביום הזה בו באו אבותינו מדבר סיני, בודאי יודעות פירוש חכמינו ז"ל על הכתוב "ויחן שם ישראל נגד ההר" (בלשון יחיד) – "כולם כאיש אחד בלב אחד", שזו היתה הקדמה לקבלת תורה אחת מה' אחד, ולהיות "גוי אחד בארץ" – להמשיך אחדות ה' בארץ הלזו הגשמית.
| |
| | |
| ולכאורה, כיצד אפשר להשיג אחדות כזו, אחרי שהבורא ברא בני אדם שאין דיעותיהם שוות, וגם הארץ הלזו שברא משונה היא בכל עניני' ופרטי' מן הקצה אל הקצה?
| |
| | |
| והביאור בזה מרומז בהפסוק ויתיצבו בתחתית ההר, פירוש שכל ששים רבוא מישראל, הם ונשותיהם ובניהם ובנותיהם העמידו עצמם בתוקף "בתחתית ההר" – בביטול גמור ובשמחה עצומה לקראת קבלת התורה והמצוות, באופן שכל ענינים האחרים היו כלא היו, ועל ידי כך נעשו כאחדים ממש לקבל תורה אחת מה' אחד ולהמשיך אחדות השם – על ידי התורה והמצוות – בארץ.
| |
| | |
| ([http://www.chabadlibrary.org/books/admur/ig/27/10157.htm אגרות קודש של הרבי חלק כז, אגרת י'קנז], נדפס גם בלקו"ש חי"א ע' 250)
| |
| | |
| שידע מקומו שהוא במדריגה התחתונה עד מאד שאין מדרגה פחותה ממנו, וחבירו הוא בודאי למעלה ממנו במדריגה
| |
| | |
| ושמתי כדכד שמשותייך ואמרו להוי כדין וכדין כו' שהם ב' תורות תורה שבכתב ותורה שבעל פה כלים להשמש ומגן וזהו שמשותייך לשון רבים, וזהו עיקר הלימוד הנקרא לשמה להעלותה ובזה יתעלו כל הנשמות והניצוצות של כלל ישראל כי בהתאחדותם כב"י שפע וברכה להעולמות כו', ולזה יהי' כוונת כל ישראל בעסקם בתורה ולא להיות רק לעצמו בחי' בפ"ע כי אז חורב מכל כדכתי' חרב על הבדים הם ת"ח כו' בד בבד שכל אחד רשות חולקת לעצמה ואינו באפשרי לשרות עליו אור ה' רק כשהוא בהתחברות עם כלל ישראל כאיש אחד חברים אז קדושת הרגל מחברם להיות כולם חברים אבל בלא חיבור נק' ע"ה בודאי כשהוא בד בבד כו' כי באמת כולא קמי' כלא חשיב ותורתו ועבודתו בדעת ובשכלו כאין נחשבו כו' כי באמת העיקר הוא האמונה למעלה מן השכל הנק' עטרה צאינה וראינה בנות ציון במלך שלמה בעטרה שעטר' לו אמו ביום חתונתו זו מ"ת כי בקבלת התורה הי' יחוד תורה שבכתב ותורה שבע"פ אשת חיל עטרת בעלה אפי' על בעלה דוקא כו' בחי' סובב כעטרה המקפת את הראש, והנה להיות העיקר כי שניים מקרא וא' תרגום פירושא דקרא כו', ומי שעוסק בתורה בד בבד א"א למשרי עליו רזא דאחד כגוונא דילי' למהוי אחד באחד דוקא פי' בהתאחדות והתחברות כללות נשמות ישראל הנק' כנס"י אז נעשה מרכבה וכלי למהוי אחד באחד, וזהו ברכנו אבינו כולנו כאחד באור פניך דוקא כי א"א להיות שורה אור הפנים כ"א היות כולנו כאחד, וזהו כולך יפה רעיתי, ומום אין בך כו' לבבתני אחותי כלה וזהו ישקני מנשיקות פיהו נשיקין כפולה תורה שבכתב ותורה שבע"פ ב' עליות.
| |
| | |
| והנה התחברות כל אחד מישראל בכלל כללות ישראל אי אפשר כי אם בזה האופן שידע מקומו שהוא במדריגה התחתונה עד מאד שאין מדרגה פחותה ממנו, וחבירו הוא בודאי למעלה ממנו במדריגה ובזה יתאחדו כחדא ויתכללו כ"א עם הכלל כו', למהוי אחד באחד, יחוד קודב"ה ושכינתי'. קודב"ה נק' למעלה מן השכל שהוא מובדל מהשגת אדם ושכלו, ושכינתי' הוא השוכן בתוך ב"י כ"א לפי שכלו שהוא הדעת וההשגה בתורה כו'.
| |
| | |
| | |
| ([http://www.chabadlibrary.org/books/zz/oht/otb1/2/3/103.htm אור התורה במדבר כרך א דרושים לחג השבועות קג])
| |
| | |
| ==עיקר העבודה בעקבתא דמשיחא, מביאה את הגאולה==
| |
| עיקר העבודה כאשר נמצאים בזמן הגלות, בעקבתא דעקבתא דמשיחא, הוא לחזק ולפעול ביותר בהענין דכל ישראל ערבין זה בזה, מעורבין זה בזה, לחזק ולפעול באהבת ישראל ובאחדות ישראל,
| |
| ופשוט שאין הכוונה ח"ו לוותר או אפילו לעשות פשרות ח"ו בעניני תורה ומצוות, ואדרבה, זה שכל ישראל ערבים זב"ז מחייב את כל אחד מישראל להפריש את חבירו מאיסור ומעון, "הוכח תוכיח את עמיתך. . ואהבת לרעך כמוך"62 [כהנהגת אהרן הכהן, כהן גדול63 "אוהב שלום ורודף שלום אוהב את הבריות ומקרבן לתורה", ולא שמקרב את התורה ח"ו להבריות, פשרות וויתורים בקיום התורה לפי רוח הזמן והמקום ח"ו].
| |
| והוספת ותוספת פעולה ומרץ באהבת ואחדות ישראל, תביא תיכף ומיד ממש ביאת משיח צדקנו, כמפורש בהפטרת פרשתנו64, ויקויים ענין הגשת יהודה ליוסף בשלימות, שב' העצים (דיהודה ויוסף) "היו לאחדים בידך. . ומלך אחד יהי' לכולם", כי "עבדי דוד מלך עליהם. . נשיא להם לעולם", במהרה בימינו ממש.
| |
|
| |
| הערות:
| |
| 62) קדושים יט, יזיח.
| |
| 63) אבות פ"א מי"ב.
| |
| 64) יחזקאל לז, טו ואילך.
| |
| | |
| ([http://www.chabadlibrary.org/books/default.aspx?furl=/admur/lkus/30/12/1/221 ליקוטי שיחות חלק ל, שיחה א' לפ' ויגש])
| |
| | |
| הגאולה האמיתית והשלימה היא על ידי ביטול סיבת הגלות (ראה יומא ט,ב) ע"י ההוספה באהבת ישראל ואחדות ישראל.
| |
| | |
| (ספר השיחות תשמ"ט ע' 334 הערה 89)
| |
| | |
| ==על ידי ראשי אלפי ישראל, על ידי נשיא הדור==
| |
| | |
| זה שעל ידי ראשי אלפי ישראל בכלל מתקשרות נפשות ההמון לשרשן למעלה, היינו לבחי' "אב אחד לכולנה", שהתואר "אב"50 מורה על השייכות (שורש, מקור) לבנים, והיינו שהוא שורש להתחלקות למטה51; ואילו משה רבינו (נשיא הדור) מקשר נפשות ישראל בשרשם בה' אחד שלמעלה51 מהתחלקות לגמרי52 (שזה שייך לנקודת היהדות שלהם, שהיא בשווה ממש אצל כל ישראל53).
| |
| | |
| הערות:
| |
| 50) ראה לעיל הערה 35.
| |
| 51) וי"ל שזהו פירוש ב' הלשונות "כאיש אחד בלב אחד" (ראה לעיל הערה 13) — "כאיש אחד", שעדיין יש בו התחלקות האברים, ראש ורגל כו'; "בלב אחד" — נקודת החיות שלמעלה מהתחלקות.
| |
| 52) בלשון החסידות — שנשיא הדור הוא ה"יחידה" הכללית של כל הדור, המגלה את ה"יחידה" שבכאו"א מאנשי הדור.
| |
| 53) ולהעיר גם מ[http://chabadlibrary.org/books/default.aspx?furl=/admur/lkus/30/12/1/220 לקו"ש חלק ל ע' 202] — לענין האחדות הנעשית ע"י מלך.
| |
| | |
| ([http://chabadlibrary.org/books/default.aspx?furl=/admur/lkus/31/4/1 ליקוטי שיחות חלק לא, שיחה א' לפ' בשלח])
| |
| | |
| מצד ענין המלכות מתגלה אמיתית האחדות של ישראל, שהם נקודה אחת שלמעלה מהתחלקות.
| |
| | |
| וכמבואר במ"א, שהמלך לא זו בלבד שהוא כולל את כל העם (שהוא מלך עליהם), אלא שעל ידו נעשים כל העם למציאות אחת (ולהעיר מלשון הרשב"א52 "המלך כצבור שהצבור וכל ישראל תלויין בו"), ומצד זה אין התחלקות בעם ישראל53, וכל מציאותם היא רק מציאות המלך54
| |
| | |
| הערות:
| |
| <nowiki>52) שו"ת ח"א סקמ"ח.
| |
| 53) ראה צפע"נ סנהדרין שם ש"הנשיא מצרף לעשות גדר ציבור".</nowiki>
| |
| 54) ועפ"ז מובן דיוק אדה"ז ב[http://chabadlibrary.org/books/default.aspx?furl=/adhaz/tanya/4/29 אגה"ק סכ"ט] (קמח, ב) "לבד מצות התלויות במלך שהוא מוציא כל ישראל כי הוא כללות כולם", כי בכתבי האריז"ל (ס' הגלגולים פ"ד. ועוד) מבואר שכל אדם מישראל צריך לקיים את כל תרי"ג מצות התורה במחשבה דיבור ומעשה, וע"כ צריך לבוא בגלגולים רבים עד שיקיים את כולן, ובזה נכלל גם מצות כהנים לויים ומצות דכה"ג שצריך לבוא בגלגול או בבחי' עיבור. אבל בנוגע למצות המלך משנה* אדה"ז וכותב "שהוא מוציא כל ישראל כי הוא כללות כולם", ולא כבמשנת חסידים (מס' חיוב הנשמות פ"ב מ"א) שמפני חשיבותו כל המצות הראויים לו עולים לכל ישראל. וראה גם לקו"ת יוהכ"פ סט, א. ועוד. וראה לקו"ש חי"ח ע' 192 סוף הערה 55.
| |
| | |
| | |
| ([http://chabadlibrary.org/books/default.aspx?furl=/admur/lkus/30/12/1/220 ליקוטי שיחות חלק ל ע' 202])
| |
| | |
| | |
| | |
| '''מאמר ושיחה האחרונה שהרבי הגי-ה'''
| |
| | |
| ואתה תצוה את בני ישראל שמשה מצוה (מקשר ומחבר) את בני ישראל עצמם, כי מצד עצם הנשמה, כל ישראל הם חד. ועל ידי העבודה דישראל נעשה יתרון והוספה בבחינת עצם הנשמה.
| |
| | |
| ולהעיר שעל ידי זה ניתוסף בהאחדות דישראל. שהאחדות דישראל על ידי עצם הנשמה שמתגלית בהם היא '''כמו''' דבר נוסף על מציאותם. ולכן, אחדות זו היא על ידי שעושים נפשם עיקר וגופם טפל. ועל ידי גילוי עצם הנשמה כמו שהיא מושרשת בהעצמות - שעל ידי זה גם הציור הציור של הכוחות הגלויים הוא חד עם העצם - האחדות דישראל היא בכל העניינים שלהם, גם בעניינים השייכים לגוף.
| |
| | |
| ''(קונטרס פורים קטן תשנ'ב, מאמר ואתה תצוה סעיף יא)''
| |
| | |
| (את הקונטרס חילק הרבי בליל פורים קטן תשנ"ב בצירוף שני שטרות של דולר וחתיכת לעקאח (עוגה). ''רשימת בית חינו'')
| |
| | |
| מחצית השקל מורה על העבודה דאחדות ישראל. ולכן מדגישים שכאשר יהודי נמצא בפני עצמו הרי הוא רק "מחצית", ובכדי להיות "שקל הקודש" עליו להתאחד עם עוד יהודי שני ועד להתאחד עם כל אחד ואחד מבני ישראל. וזהו קיום המצוה של "ואהבת לרעך כמוך", שפירוש "רעך" הוא לא רק יהודי שנמצא קרוב אליו, אלא אפילו יהודי שנמצא בקצוי תבל. והסיבה לזה היא כמו שכתוב אדמו"ר הזקן בתניא, שכל אחד ואחד מבני ישראל הוא "חלק אלוקה ממעל ממש", מציאות אחת. ואפילו במקרה שיש לשלול אצל חבירו ענין בלתי רצוי - הרי הצורה הכי יעילה לפעול זאת הוא על ידי שמשפיע עליו בדרכי נועם ובדרכי שלום.
| |
| | |
| (ש"פ ויקהל, פרשת שקלים, כ"ה אדר א' ה'תשנ"ב)
| |
| | |
| [http://www.torah4blind.org/hebrew/dm48.htm#1 השיחה במילואה]
| |
| | |
| == שלילת המחלוקת בתכלית - מצווה מן התורה ==
| |
| | |
| '''לא מנהג כי אם איסור מן התורה'''
| |
| | |
| לירד לפני בתיבה בש"ק שלפני יאצ"ט (במוסף וכיו"ב) - אין מנהגנו בזה. והרוצה בזה דוקא - מהיכא תיתי (ויש להעירו מסוכה לב, סע"ב: הואיל ונפיק כו'). אבל לעורר מחלוקת על זה וכיוצא בזה - הוא לא מנהג כי אם איסור מן התורה, ותלמידי חכמים מרבים שלום.
| |
| | |
| ([http://www.chabadlibrary.org/books/admur/ig/20/7651.htm אגרות קודש חלק כ' ע' רלו]. נדפס גם בשערי הלכה ומנהג יורה דעה חלק ג, ע' שפו)
| |
| | |
| | |
| אין לנו יתרון על בנ"א שאין יודעים האמת ומתנגדים [על הצדיקים] שאפשר שיש שם יותר אלקות שעושים מצות ומע"ט הרבה, וא"כ אין ראוי להיות בפירוד עמהם אלא צריך להיות אחדות עמהם. ושמעתי שזה גורם התנגדות יותר מה שעושין פירוד ואומרים שהסתלקות האלקות אצלם שזה רע גמור, וצריכין להאמין שהכל הוא אלקות שנתלבש בהם וזה נק' המתקת הסוד [הדינים] בשרשו ואז לא יהי' שורש דין ויהי' באמת רחמים. ואעפ"י שאנו רואים בתורה שמשה רע"ה היה במחלוקת עם קורח אין ראיה, וקורח הי' הסתלקות האלקות לגמרי, וכמאמר בני גד ובני ראובן כל אשר דיבר לעבדיך נעשה. והלא מעולם לא ציוה ה' ומשה מעצמו אמר, אלא ודאי מה שמשה אמר הוא וודאי אלקות בלתי ספק. אבל עכשיו אין צדיק שיהי' טוב כמשה, ולהיפך בכל רע מהסתלקות האלקות כקורח. אלא שאינם זוכים שהצדיק שלהם יהי' בהתגלות אלא בהסתר כנ"ל. והכלל שצריך להיות באחדות עמהם ושלא לאמר שאנו יודעים האמת והם אינם יודעים והם ברע גמור שאין שם אלקות, שזה יותר גורם התנגדות כנ"ל. כל זה [שמעתי] מהבעש"ט זלה"ה וד"ל.
| |
| ([http://www.chabadlibrary.org/books/bsht/kst/3/154.htm כתר שם טוב הוספות קנד])
| |
| | |
| ולזאת באתי מן המודיעים מודעה רבה לכללות אנ"ש על ריבוי החסדים אשר הגדיל ה' לעשות עמנו לאחוז במדותיו של יעקב שאר עמו ושארית ישראל שמשים עצמו כשיריים ומותרות ממש שאין בו שום צורך. לבלתי רום לבבם מאחיהם כו' ולא להרחיב עליהם פה או לשרוק עליהם ח"ו. הס מלהזכיר באזהרה נוראה רק להשפיל רוחם ולבם במדת אמת ליעקב מפני כל אדם בנמיכות רוח ומענה רך משיב חימה. ורוח נכאה כו'. וכולי האי ואולי יתן ה' בלב אחיהם כמים הפנים וגו'.
| |
| ([http://www.chabadlibrary.org/books/adhaz/tanya/4/2.htm אגרת הקודש סימן ב])
| |
| | |
| ועתה השתדל והתחזק, והלוך בדרך ישרה וסלולה אשר ניתן לנו, ויתן לך האלקים חן וחסד בעיני כל הרואים אותך, ויהי' עם פיך. עבוד מאהבה, והרחק כל דבר הנמאס באמת (הוא הרכילות ולה"ר ופגיעה ח"ו בכבוד איש ואיש), ואל תתן מקום לשום מחלוקת ח"ו וח"ו, ותגער ביצרך אם יפתך על זה, ותמנע את כל העוזרים על ידך מלהתעסק בדברי רכילות והדומה ח"ו, כ"א תהי' לבבכם מסורה ונתונה על טהרתה של דבר, להרים קרן התורה, ואור החסידות בפועל ממש, ויהי' אלקים עמכם בגו"ר
| |
| | |
| ([http://www.chabadlibrary.org/books/maharyatz/ig/14/5123.htm אג"ק הרבי הריי"ץ, חלק יד, אגרת ה'קכג])
| |
| | |
| גם בשעה זו בשעת שהנני כותב צעטיל זה, הנני כעומד בין הוד כ"ק אאמו"ר הרה"ק זצוקללה"ה נבג"ם זי"ע, ולנגד עיני נצב כמו חי הדרת עוז קדושתו, ובין צאן מרעיתו, התלמידים יחיו). אם יש לכם תוקף עוז לאמר, אשר אתם מכוונים אל האמת, במקום שהוא הפכו ממש, ובשמו הק' הנני גוער בכל מחרחר ריב ובעל מחלוקת, אל תחריבו הבית ח"ו אשר יסד כ"ק אאמו"ר הרה"ק זצוקללה"ה נבג"מ זי"ע...
| |
| | |
| ידעתי אחינו ידעתי את לבבכם, ומראש כזאת הבנתי, כי תתנו עורף לכל אשר יגיד נגד רצונכם, ואחת תענו, אם כן לא נתערב בשום דבר. דעו אחי ורעי, כי הסכמתי עשות פקודת כ"ק אאמו"ר הרה"ק זצוקללה"ה נבג"מ זי"ע בכל אשר יצוני הוא מסירת נפש מצדי, והעד ע"ז חלישות בריאותי מני אז עד היום, ה' יחזקני, ורק בשביל פקודתו אותה אשמור בעזרתו ית' עד יחייני האל, למען היות עמו אתו במחיצתו, נפשו תשתוחח ובאלקים אשים מעוזי, ובאמונתו לא אשקר.
| |
| | |
| ([http://www.chabadlibrary.org/books/maharyatz/ig/14/5140.htm אג"ק הרבי הריי"ץ, חלק יד, אגרת ה'קמ])
| |
| | |
| כדי שיהיו ראויים לגאולה
| |
| | |
| כדי שיהיו ראויים לגאולה, היינו שיהיו עם אחד בפני עצמו, אי אפשר שתהי' הנהגתם באופן של פירוד ומחלוקת, היפך עם אחד.
| |
| | |
| ואף שענין האחדות שבעם אינו מיוחד, לכאורה, לעם ישראל דוקא — שהרי כן הוא גם אצל כל האומות, שהיותם לעם תלוי בזה שמתאחדים יחד, ובלי זה אי אפשר להיות עם — מכל מקום אצל עם ישראל, גדר האחדות ונחיצותה הוא באופן אחר לגמרי (שלכן, המניעה לגאולה מפני דילטורין שייכת לגאולת ישראל דוקא).
| |
| | |
| ([http://www.chabadlibrary.org/books/admur/lkus/31/1/2/10.htm ליקוטי שיחות חלק לא, שיחה ב' לפרשת שמות ע' 10])
| |
| | |
| מענה הצ"צ על יחידות: כתיב יעזוב רשע דרכו ואיש און מחשבותיו גו'. און הוא מלשון און בחולם, שפירושו כח ועוז. וכשם דיעזוב רשע דרכו זהו דבר המוכרח, אשר בלא תשובה אי אפשר לגשת אל הקדש, הנה כמו כן צריך האיש און, כלומר איש החזק בדעת עצמו, לעזוב מחשבותיו, ולא יאמר איך זאג אזוי, איך האלט אזוי (=אני אומר כך, אני סובר כך), כי כל "איך" ומציאות הוא מקור הרע וגורם פירוד לבבות.
| |
|
| |
|
| ([http://www.chabadlibrary.org/books/admur/hymym/2/10.htm היום יום, י טבת])
| | כך גם בני ישראל - כל יהודי הוא איבר אחר בגוף השלם, ועל כן האחדות בין יהודים היא כמו האחדות בין אברי הגוף, שלמרות שבחיצוניות נראה שכל אחד הוא איבר לעצמו - מכל מקום הוא חלק משלימותו של ה[[גוף]] כולו. ובאם חלילה הוא מתנתק מן ה[[גוף]] - הרי הוא כמו שלא היה כלל. ועל כן, כל ישראל ערבין זה לזה, וכפי הפירוש הידוע בזה - שכל ישראל ערבין ומעורבין זה בזה, משום שהם שייכים זה לזה בקשר נצחי מצד נשמותיהם. |
|
| |
|
| | הסיבה שאפשר להיות [[אהבה]] "לרעך כמוך" היא מצד הענין ד"אחדות ישראל", שפירושה, שכל ישראל הם מציאות אחת, כאיש אחד ממש. |
|
| |
|
| ... אבל מצוות עשה מהתורה: אהבת כל אחד ואחד מישראל, ושלילת המחלוקת וכו’ בתכלית – ופשיטא שלא לעשות במזיד הפכו וד"ל.
| | ==על ידי לימוד התורה וקיום המצוות== |
| | אחדות ישראל מתבטאת על ידי [[לימוד התורה]] וקיום המצוות, שהרי זהו תכלית ומטרת ביאתם של [[נשמה|נשמות]] ישראל לעולם הזה - לקיים את רצונו של הקדוש ברוך הוא, ובזה מבטאים הם את אחדותם, מצד קיום הוראות [[הקדוש ברוך הוא]] השוות לכולם בלי הבדלים. |
|
| |
|
| (מתשובת הרבי, חורף תשנ"ב)
| | ==ראו גם== |
| | * [[אגודה]] |
| | * [[אחדות החסידים]] |
|
| |
|
| | ==לקריאה נוספת== |
| | *[[תניא - פרק ל"ב]]. |
| | *[[דרך מצותיך]], מצוות אהבת ישראל. |
|
| |
|
| [[קטגוריה:ערכים חב"דים]] | | [[קטגוריה:עבודת ה']] |
| | [[קטגוריה:תורת החסידות]] |
|
| |
|
| [[קטגוריה:ערכים במבט החסידות]]. | | [[קטגוריה:בני ישראל]]. |