יעקב עמאר: הבדלים בין גרסאות בדף
מנחם מענדל.ק (שיחה | תרומות) אין תקציר עריכה |
אין תקציר עריכה תגיות: עריכה ממכשיר נייד עריכה דרך האתר הנייד |
||
שורה 4: | שורה 4: | ||
נולד בפריז שבצרפת, במשפחה שאינה שומרת תורה ומצוות. | נולד בפריז שבצרפת, במשפחה שאינה שומרת תורה ומצוות. | ||
כנער, התקרב | כנער, התקרב לחסידות חב״ד על ידי השליח הרב [[שמואל אזימוב]] והפך לחסיד חב"ד. | ||
בהגיעו לגיל נישואין, התחתן עם רעייתו מרת שרה (למשפחת ווייסבערג), ולאחר החתונה קבעו את מגוריהם בפאריז והצטרפו לשלוחי הרבי בעיר. | בהגיעו לגיל נישואין, התחתן עם רעייתו מרת שרה (למשפחת ווייסבערג), ולאחר החתונה קבעו את מגוריהם בפאריז והצטרפו לשלוחי הרבי בעיר. |
גרסה מ־21:33, 27 ביולי 2024
הרב יעקב עמאר הוא מייסד ומנהל קרן עזרת מנחם ו'אור חנה', משלוחי הרבי בפאריז ופילנתרופ של יוזמות קהילתיות וחינוכיות רבות.
תולדות חיים
נולד בפריז שבצרפת, במשפחה שאינה שומרת תורה ומצוות.
כנער, התקרב לחסידות חב״ד על ידי השליח הרב שמואל אזימוב והפך לחסיד חב"ד.
בהגיעו לגיל נישואין, התחתן עם רעייתו מרת שרה (למשפחת ווייסבערג), ולאחר החתונה קבעו את מגוריהם בפאריז והצטרפו לשלוחי הרבי בעיר.
בשנת תשד"מ ייסד את עמותת 'אור חנה' לסיוע למעוטי יכולת ותמיכה בפרוייקטים חינוכיים וקהילתיים.
בשנת תשמ"ח הופקדו לחשבון הבנק של העמותה על ידי גורם לא ידוע 50,000,000 פראנק והוא החל לחלק את הסכום, ולאחר שחילק 10 מליון, פנה אליו הבנק בדרישה להחזיר את הסכום, וכשכתב על כך לרבי בירך אותו לבשורות טובות ושיקויים בו 'פעולת זמן חירותנו' שישוחרר מכל הדאגות[1].
בשנת תשס"ז הקים את השלוחה קרן עזרת מנחם, הפועלת בעיקר בארץ הקודש ע"י בנו, בשיתוף פעולה עם ועד רבני חב"ד.
משפחתו
- בנו, הרב מנחם מענדל עמאר - משלוחי הרבי באשדוד, רב ומנהל מרכז 'אור מנחם', בעל מנגן, ומנהל 'קרן עזרת מנחם בארה"ק'
- בנו, הרב יוסף יצחק עמאר - שליח הרבי במחוז סען אי מארן (77) שבפריז, צרפת, עורך ומוציא לאור של חוברות בנושאי יהדות, ופילנתרופ של יוזמות יהדות שונות
- בתו מרת נחמה דינה, רעיית הרב דוד מנחם מענדל ליברזון - משלוחי הרבי בברצלונה, ספרד[2].
- בתו מרת חיה מושקא, רעיית הרב אברהם ניעזוב - קראון הייטס, ניו יורק
קישורים חיצוניים
- [www.ohrhanna.org/אתר העמותה שבניהולו]
הערות שוליים
- ↑ מענות קודש תש"נ, ב' אייר (עמוד 48).
- ↑ אודותם, ראה 'סיפור אישי' (ברוד) חלק ב' עמוד 434.