לשון נקיה: הבדלים בין גרסאות בדף
אין תקציר עריכה |
|||
שורה 20: | שורה 20: | ||
*'''במקרה''' - שום דבר אינו במקרה, הכל בהשגחה פרטית. | *'''במקרה''' - שום דבר אינו במקרה, הכל בהשגחה פרטית. | ||
*'''מקום אחר''' - אין יהודי שנמצא במקום אחר, כי הרי בכל מקום הקב"ה נמצא. | *'''מקום אחר''' - אין יהודי שנמצא במקום אחר, כי הרי בכל מקום הקב"ה נמצא. | ||
*''' | *'''[[לשון סגי נהור]]''' - במקום לתאר מצב מסויים באופן שלילי, מתאר זאת הרבי בלשון מהופכת דוגמת "אינו במגמת עליה", כדי לא לתת תוקף בדיבור למגמה הלא חיובית{{הערה|דוגמא נוספת במכתב מתאריך י"ט שבט תשל"ג: "מכאיב לחשוב על כך שהמספר של נשמות אובדות כאלה בקרב מיטב הנוער היהודי אינו בירידה".}}. | ||
*'''[[ימי החופש|חופש]]''' - אין חופש מלימוד תורה וקיום מצוות. | *'''[[ימי החופש|חופש]]''' - אין חופש מלימוד תורה וקיום מצוות. | ||
גרסה מ־01:17, 12 במאי 2020
לשון נקייה הוא דיבור תוך שימוש במינוח חליפי למושג שהדובר לא רוצה להזכירו. מקור המושג "לשון נקייה" הוא בתלמוד הבבלי. במסכת פסחים (דף ג, עמוד א) מובאת ברייתא: "תניא דבי רבי ישמעאל: לעולם יספר אדם בלשון נקיה".
בתלמוד
השימוש ב"לשון נקייה" הוא חיוב הלכתי, בחז"ל מובאות אזהרות רבות שלא ינבל אדם את פיו ומופיעים על כך גם עונשים חמורים, כגון: "אפילו חותמין עליו גזר דין של שבעים שנה לטובה הופכין עליו לרעה." וכן "מעמיקין לו גיהנום." ו"בעוון זה נערי שונאי ישראל מתים." (הביטוי "שונאי ישראל" עצמו הוא דוגמה ללשון נקייה הבאה בלשון סגי נהור, כמובא בהמשך).
מכאן גזרו חז"ל: "שלא יוציא אדם דבר מגונה מפיו ולעולם יספר אדם בלשון נקייה." פסיקה זו נקבעה במקומות רבים בספרי ההלכה והמוסר.
בתלמוד מובאים ציטוטים רבים מהמקרא והנביאים, בהם האריך הפסוק במילותיו כדי לכתוב ב"לשון נקייה". כה גדולה ההקפדה ביהדות לדבר ב"לשון נקייה", שאפילו הביטוי "אור ליום", המסמל בעצם את הערב שלפניו, נובע מהרצון שלא להשתמש במילה לילה, המעוררת קונוטציות שליליות, אלא דווקא במילים אור ויום המעוררות תחושה חיובית (מסכת פסחים ג ע"א).
במיוחד מקפידים להשתמש בלשון נקייה בעניינים הקשורים בצניעות. עד כדי כך הקפידו חז"ל על לשון נקייה בתחום זה של 'בינו לבינה', עד שמצינו בח"ל את השימוש במילה "ביתי" במקום "אשתי"[1]), במקום 'זונה' אמרו "נפקנית" ו"יוצאת לחוץ" [2] במקום חטא של זנות - "עבירה" סתם, בלי פירוט ([3].
ואכן הרמב"ם בספרו מורה נבוכים (חלק ג', פרק ח') מציין כי לשון הקודש נקראת כך, מאחר שהיא מובנית על בסיס של לשון נקיה כי "המה דברים שהשתיקה יפה להם, ואם הביא ההכרח להזכרתם, יש למצוא עצה לכך, על ידי כינויים מלשונות אחרים". כדוגמה מרכזית לכך, הוא מביא את האיברים שיש להם רק כינויים בלשון הקודש. כפי שניתן למצוא בתלמוד: "אותו מקום" [4], "גבורתו"[5] ועוד.
בלשונו של הרבי
- מצוייני צה"ל - ולא 'נכי צה"ל', דבר המצביע על מהותם האמיתית של אנשים שמסרו את הנפש עבור כלל ישראל[6].
- בית רפואה - ולא 'בית חולים', על שם התכלית האמיתית של המוסד.
- יהודי שאינו שומר תורה ומצוות לעת עתה - במקום הביטוי 'חילוני', היות שכל יהודי הוא חלק מ'גוי קדוש' ואינו יכול לשנות את מהותו האמיתית שהוא קודש ולא חול[7].
- קירוב רחוקים - הרבי התנגד לביטוי זה, כיוון שאין יהודי רחוק.
- להבדיל על יהודים - יש הבדלה רק בין ישראל לעמים, אך לא בין יהודי לחברו (לא משנה באיזה מצב הוא נמצא).
- במקרה - שום דבר אינו במקרה, הכל בהשגחה פרטית.
- מקום אחר - אין יהודי שנמצא במקום אחר, כי הרי בכל מקום הקב"ה נמצא.
- לשון סגי נהור - במקום לתאר מצב מסויים באופן שלילי, מתאר זאת הרבי בלשון מהופכת דוגמת "אינו במגמת עליה", כדי לא לתת תוקף בדיבור למגמה הלא חיובית[8].
- חופש - אין חופש מלימוד תורה וקיום מצוות.
קישורים חיצוניים
- הרב משה-מרדכי לאופר, לעולם יספר אדם בלשון נקיה, עיתון המבשר, הובא באתר שטורעם, יום שישי, כ"ט סיוון תשע"ג
- זלמן רודרמן, מעשה רבי
- דיבור של נשיא הדור, מדור 'ניצוצי רבי' שבועון התקשרות גליון צ"ט
- לשון נקיה ופה קקדוש, מדור 'ניצוצי רבי' שבועון התקשרות גליון תכ"ט
הערות שוליים
- ↑ תלמוד בבלי, מסכת שבת דף קיח, ב
- ↑ תלמוד בבלי, מסכת כלים כד, טז
- ↑ תלמוד בבלי, עבודה זרה ג, א
- ↑ תלמוד בבלי, נדרים כ א
- ↑ תלמוד בבלי, בבא מציעא, פד א
- ↑ שיחת כ"ג מנחם אב תשל"ו.
- ↑ ממכתב בדר"ח מ"ח תשל"ח, לקוטי שיחות חלק לח עמוד 168.
- ↑ דוגמא נוספת במכתב מתאריך י"ט שבט תשל"ג: "מכאיב לחשוב על כך שהמספר של נשמות אובדות כאלה בקרב מיטב הנוער היהודי אינו בירידה".