התנועה הציונית: הבדלים בין גרסאות בדף
(הפתיח אמור להסביר את התורה של תנועה זו.) |
(עריכה, והגהה.) |
||
שורה 1: | שורה 1: | ||
{{לעריכה|אי דיוקים רבים וסיגנון לא אנציקלופדי}} | {{לעריכה|אי דיוקים רבים וסיגנון לא אנציקלופדי}} | ||
''' | '''ציונות''' היא תנועה שנוסדה במזרח אירופה, לפני כמאה ועשרים שנה, על ידי קבוצת יהודים שראו צורך חיוני בהקמת בית לאומי בארץ ישראל. קמו לה מתנגדים ממנהיגי הציבור החרדי, כשבראשם אדמו"רי חב"ד. מיסודות השיטה: לאומיות{{הערת שוליים|1=מתוך [[אגרות קודש אדמו"ר הרש"ב]].}} הבאה בראש סדר העדיפויות של כל יהודי, והפרדת הדת ממהות עם ישראל. כאשר לשיטתם, קיום המצוות נצרך רק מחוץ לארץ ישראל, כדי שיהוו מכנה משותף בין היהודים מכל העולם. אך כעת שישנו מכנה משותף אחר אין צורך בהם. | ||
== דעת רבותינו == | == דעת רבותינו == |
גרסה מ־07:55, 22 באפריל 2012
![]() |
ערך זה זקוק לעריכה: הסיבה לכך היא: אי דיוקים רבים וסיגנון לא אנציקלופדי. | ||
אתם מוזמנים לסייע ולתקן את הבעיות, אך אנא אל תורידו את ההודעה כל עוד לא תוקן הדף. אם אתם סבורים כי אין בדף בעיה, ניתן לציין זאת בדף השיחה. |
ציונות היא תנועה שנוסדה במזרח אירופה, לפני כמאה ועשרים שנה, על ידי קבוצת יהודים שראו צורך חיוני בהקמת בית לאומי בארץ ישראל. קמו לה מתנגדים ממנהיגי הציבור החרדי, כשבראשם אדמו"רי חב"ד. מיסודות השיטה: לאומיות[1] הבאה בראש סדר העדיפויות של כל יהודי, והפרדת הדת ממהות עם ישראל. כאשר לשיטתם, קיום המצוות נצרך רק מחוץ לארץ ישראל, כדי שיהוו מכנה משותף בין היהודים מכל העולם. אך כעת שישנו מכנה משותף אחר אין צורך בהם.
דעת רבותינו
אדמו"ר הרש"ב כתב רבות ונלחם ברעיון הציוני שהחליף את קיום המצוות בלאומיות. לאחר קום המדינה דגל הרבי בשיטה שיש להבדיל בין האיש והשיטה ומעולם לא דחה את מנהיגי הציונות, אלא ניסה לקרבם לתורה ולמצוות.
מלחמה רוחנית בציונות
הרבי נלחם ברעיון הציוני בדרכים שונות. הרב יהודה פלדי נתבקש ע"י הרבי לעשות מערכה ציבורית בענין, כולל פרסום מאמרים בעיתונות בעניינים אלה בהסברה נאותה, והיה זה באתערותא דלעילא ביוזמתו של הרבי מבלי כל התעוררות מצדו[2]. הסופר הרב פרץ אוריאל צימר, שהיה ידוע בדעותיו הקנאיות בנושא הציונות והמדינה, נצטווה ע"י הרבי, להרבות בכתיבה אנטי ציונית. וזאת על אף שהוא היה אז כבר מפורסם כמקושר לרבי ומקורב אליו ביותר וגם זכה לשמש כמזכיר אצלו, ומכאן שהרבי לא חשש להודיע בת רבים את דעת חב"ד בענינים אלו. למרות רצונו העז להפסיק מלכתוב בנושאים אלו ושטח את תחנוניו לפני הרבי שיפטור אותו מזה בטענה "אינני סאטמארער", זה לא עזר לו במאומה, והרבי ציווה עליו בתוקף לכתוב עוד ועוד. ואכן בהוראת הרבי כתב את הספר "יהדות התורה והמדינה" - על יחס היהדות החרדית למדינה וליום העצמאות.
באחת ההזדמנויות[3] סיפר לו הרבי, שכמה אישי ציבור וחברי כנסת חרדיים, מהעומדים בראש מפלגה חרדית חשובה, בקשו מהרבי שיפעל עליו להפסיק לכתוב, אבל הוראת הרבי אליו היתה שדוקא משום כך עליו לרבות בכתיבה.
באותה יחידות הוא גם סיפר לרבי, שעסקני חב"ד בארה"ק התרעמו על שפירסם דברים שהרבי אמר לו ביחידות קודמת בנושא זה, מכיון שסברו שהדברים יפים לאמרם בצינעא ובחדרי חדרים ביחידות, אך פירסום הדברים בעיתונות יכול להזיק לתדמיתה של חב”ד ואולי גם לתקציבים שהיא מקבלת מן השלטון. תשובת הרבי היתה: לא רק שניחא לי בפירסום הדברים, אלא זו הוראה מפורשת מצדי לפרסמם [4].
לאחד שהדפיס מאמר לשלילת הדיעה הרואה בהקמת המדינה אתחלתא דגאולה, כתב הרבי: ...כבר הבעתי תשואות חן ושביעת רצון מרובה ממאמרו שהדפיס על דבר הטעות המצערת והמבהילה אשר קוראים לגלות מר וחשך כפול ומכופל בשם אתחלתא דגאולה וכו’ . וזכות הרבים מסייעת לכל אחד המוחה נגד זה. וכמובן אין מקום לנפילת רוח שהמחאה אינה מתקבלת באופן שצריכה להתקבל, אף שתקוותי שבכל אופן עושה רושם, ומי עמד בסוד הוי’ לידע התוצאות. וכמובן שאין זה פוטר מלמחות עוד הפעם ועוד הפעם, ובפרט ע”פ המדובר ומבואר כמה פעמים אודות רציניות העניין וההיזק של כינוי המצב הנוכחי בשם אתחלתא דגאולה...[5]
דרכי נועם
עם זאת, הרבי לא גרס ויכוח ציבורי בנושא שאינו מביא לשום דבר, ויכול אף לגרום לנזקים. הרב יוסף הכט רבה של אילת מספר לפני שנים רבות, בעקבות חילוקי דעות שנתעוררו בבית הכנסת שלו מסביב לאמירת מי שברך למדינה, עלה בדעתו לערוך דיון ציבורי בנושא זה, דיון שהיה גולש מטבע הדברים, גם לשאלות נוספות כגון שאלת היחס למדינה ולציונות בכלל, גיוס לצבא (כולל של בחורי ישיבות ושל בנות) וכיו"ב, והוא שאל את הרבי אם לקיים את הדיון והסימפוזיון הזה, ועל זה הוא זכה לקבל את המענה בזה”ל: “מיעוט הויכוח בכיו"ב ישובח”.[6]
כאשר מישהו שאל את הרבי כיצד לשלב בין השיטה של חב"ד נגד הציונות, עם השיטה של חב"ד לקרב כל אחד ואחד. השיב הרבי כי צריך לקרב את האנשים באופן אישי, אבל לא לקרב יחד איתם את הציונות שבהם, מכיון שהם יהודים וצריך לקרבם.
הרבי סיפר גם באותה הזדמנות שעל ידי שקירב מספר מהציונים בדרכי נועם, הצליח לגרום למנוע אירוע מסוים שהיה גורם חילול ה' נורא ועצום. באותה הזדמנות הביע הרבי את מורת רוחו מגן הפסלים הממוקם באה"ק, שם יש ענינים שהם עבודה זרה ממש![7]
ראו עוד
לקריאה נוספת
- הרב שלום דובער הלוי וולפא, בין אור לחושך, יחס הרבי מליובאוויטש לציונות ולמדינת ישראל, הוצאת המחבר, קרית גת חשון תשס"ו.
הערות שוליים
- ↑ מתוך אגרות קודש אדמו"ר הרש"ב.
- ↑ שבועון כפר חב"ד, גל’ 1210
- ↑ ביחידות ביום כ"ג שבט תשי"ח.
- ↑ צילום מכתבו של הר”א צימר בנושא זה, עם עוד הרבה מכתבים שלו, התפרסמו בתשורה לשמחת נישואין של משפחת בלוי, טבריה, אלול תשס"ה, ע’ 63.
- ↑ כל זה נלקח מתוך חב"ד אינפו.
- ↑ מפי מי ששמע מפיו, מובא בחב"ד אינפו.
- ↑ שיחות קודש תשכ"ז (440).