פתיחת התפריט הראשי
דף הבית
אקראי
כניסה לחשבון
הגדרות
אודות חב"דפדיה
חב"דפדיה
חיפוש
עריכת הדף "
משתמש:לענ"ד לוי מאן/סעודת לויתן
" (פסקה)
אזהרה:
אינכם מחוברים לחשבון. כתובת ה־IP שלכם תוצג בפומבי אם תבצעו עריכות כלשהן. אם
תיכנסו לחשבון
או
תיצרו חשבון
, העריכות שלכם תיוחסנה לשם המשתמש שלכם ותקבלו גם יתרונות אחרים.
בדיקת אנטי־ספאם.
אין
למלא שדה זה!
{{שכתוב|}} {| class="wikitable" |+ הפרטים של סעודת הלויתן{{הערה|שמה של הסעודה בפי כל הוא "סעודת הלווייתן" שם זה מוזכר בזוהר (ח"א קלו א) וכן בתרגום על שיר השירים (שה"ש ח א-ב)}} עם חלק מהביאורים במפרשים (מיוסד ברובו על הספר [[הנה ימים באים]] ח"ב) |- ! הייעוד !! במדרשי חז"ל !! ביאורו בפשט !! ביאורו ע"פ דרוש וסוד !! בחסידות !! ע"י איזה עבודה זוכים לה (משכרה נדע מהותה{{הערה|תניא פל"ט, ועפ"ז מובן גם באופן הפוך.}}) |- | עניינה || "אמר רבי ברכיה בשם רבי יצחק [[אריסטון]] עתיד הקדוש ברוך הוא לעשות לעבדיו הצדיקים לעתיד לבא"{{הערה|ויקרא רבה (פר' יג, ג).}} || סעודת הנישואין בין בנ"י לה'{{הערה|ספר השיחות תשנ"ב}} || "מאכלי" הסעודה יש להם כמה מעלות וע"י "אכילתם" יקבלו בנ"י יותר שלימות{{הערה|מהר"ל (בחידושי אגדות לבבא בתרא עד, ב) לשיטתו שאינו אכו"ש גשמי וז"ל - "מציאות אלו הם מציאות חשובים מאוד כי אל יעלה על דעתך כי הם מציאות גשמיים כמו הדגים אשר הם אצלנו רק יש להם חשיבות בכמה מעלות ולעתיד כאשר יקנו הצדיקים מעלה עליונה יהיו צדיקים אוכלים אותם שיושלמו במדרגתם ובמעלתם ועד שיהיו אצל ישראל כל המעלות".}} ||תענוג שבתקופה הא' שבא במורגש{{הערה|ד"ה לכל תכלה בהמשך יו"ט שר"ה (סה"מ תרנ"ט ע' צז ואילך) ושם (ע' קה) לאחרי שמבאר ש"לע"ל יהי' גילוי בחי' סובב בבחי' ממלא . . אף שיהי' אז ג"כ בחי' ההשתל' ומציאות נבראים פרטיים ממש מבחי' ממלא עכ"ז יאיר בהם בבחי' גילוי ממש בחי' ההעלם דסובב ממשיך שזהו ענין מארז"ל העוה"ב אין בו אכילה ושתי' כו' והיינו שלא יהיו אז אכילה ושתי' גשמיות כלל ועכ"ז יחיו ויתקיימו אז בגופים ממש עם פרטי אבריהם וכידוע המחלוקת כזה מהרמב"ם והרמב"ן ונתקבל דעת הרמב"ן שיהיו גופים גשמיים עם כל פרטי האברים כמו עכשיו . . אלא שכ"ז יהי' מהאור האלקי בלי אכילה ושתיה", ומסיים שם (ע' קז) "משום שיהי' גילוי כחי' סובב בממלא שבחי' עצם החיות דסובב זה יהי' החיות דהנבראים בגילוי".}}{{הערה|המשך תרס"ו מאמר יב' ד"ה ויצא יעקב (ע' צד ואילך) ושם (ע' צז)- "אנו מוצאים מדרשות חלוקות בענין עוה"ב דהנה בגמ' ברכות די"ז ע"א אי' עוה"ב אין בו לא אכילה ולא שתי' כו' אלא צדיקים יושבים ועטרותיהן בראשיהן ונהנין מזיו השכינה ובמד"ר ויקרא פי"ג אי' אריסטון (סעודת בקר, מ"כ) עתיד הקב"ה לעשות לעבדיו הצדיקים לע"ל כו' והוא סעודת לויתן ושור הבר שיהי' לעתיד כו'" ומבאר שבעוה"ב שכללותו הוא תענוג הפשוט יהיו ב' מדריגות: הבא במורגש, ושעשועים. וממשיך בביאור הענין במאמר יג' ד"ה וישלח יעקב (ע' קא ואילך) ומסיים (ע' קה) - "ועפ"ז יובן המדרשות חלוקו' בענין עוה"ב . . דענין סעודת לויתן ושור הבר . . זהו בחי' תענוג העצמי הבא במורגש . . וזהו העלי' הא' דלעתיד . . אבל מה שאומר העוה"ב אין בו אכו"ש הו"ע העלי' הב' תענוג העצמי הבלתי מורגש וזהו שאין בו אכו"ש שאינו בא במורגש כלל"}}{{הערה|ד"ה ונגלה כבוד ה' תרח"צ פ"ב-ד (ע' ריא ואילך) - "בעוה"ב יש ב' מדרגות כוללים הא' הוא עוה"ב שבא אחר עוה"ז . . גן עדן התחתון וגן עדן העליון . . (ו)בזה גופא הרי יש מדרגות רבות . . מ"מ הנה כללות כל המדרגות האלו נכללות כמדרגא אחת כללית שהוא עוה"ב ומרגלא בפומי' דרב לא כעוה"ז העוה"ב, דעוה"ב אין בו לא אכילה ולא שתי' וכו' אלא צדיקים יושבין ועטרותיהן בראשיהן ונהנין מזיו השכינה והיינו שהם נשמות בלא גופים אמנם כל זה היא מדרגה הא' דעוה"ב אבל מדרגה הב' דעוה"ב היא עוה"ב רעולם התחי' שהם נשמות מלובשות בגופים כמו בעוה"ז רק שיהיו נהנין מזיו השכינה וכו'"}} || מי שלא אכל מאכלים אסורים בעוה"ז{{הערה|ויקרא רבה (פר' יג, ג) "וכל מי שלא אכל נבלות בעולם הזה זוכה לראותו לעוה"ב הה"ד (ויקרא ז) "וחלב נבלה וחלב טריפה יעשה לכל מלאכה ואכול לא תאכלוהו" בשביל שתאכלו ממנו לע"ל לפיכך משה מזהיר לישראל ואומר להם "זאת החיה אשר תאכלו"}} |- | ==זמן הסעודה== || על זמנה של הסעודה ישנן דעות שונות{{הערה|שם=אגק|1=[https://chabadlibrary.org/books/admur/ig/2/200.htm אגרות קודש אדמו"ר שליט"א חלק ב', אגרת ר], הערה 23.}} לפי רוב הדעות, תיערך הסעודה ב[[עולם הבא]], הוא העולם שאחרי [[תחיית המתים]]. אמנם ישנו קושי על כך, שהרי אמרו חז"ל ש"העולם הבא אין בו לא אכילה ולא שתיה"{{הערה|ברכות יז, א.}}, וכיצד תיערך בו סעודה גשמית? לשיטה אחת, הסעודה אכן תערך ב[[ימות המשיח]], עוד לפני זמן תחיית המתים{{הערה|רבי אברהם בן הרמב"ם בספרו מלחמות השם. ובקונטרס בענין תורה חדשה מאיתי תצא תנש"א הערה 108, מוכיח זאת הרבי מעצם שאלת חכמים במדרש - כיצד שחיטה זאת מסתדרת עם גדרי ההלכה ובאם היה מדובר בזמן שלאחר תחית המתים לא הייתה שאלה זו תקפה, מכיון שבזמן זה [[מצוות בטלות לעתיד לבוא|יתבטלו המצוות]]}}. ה[[אבן עזרא]] סובר שהצדיקים יקומו לתחיה פעם אחת בימות המשיח ויזכו לסעודה, ואחר כך ישובו לעפרם ויקומו בשנית בתחיית המתים{{הערה|בפירושו לדניאל יב, ב.}}. לשיטה שניה, יכולה הסעודה להיערך גם בעולם הבא, ה[[רשב"א]]{{הערה|בפירושי אגדות הש"ס לבבא בתרא שם.}} ו[[רבינו בחיי בן אשר|רבינו בחיי]]{{הערה|בפירושו לבראשית א, כא.}}, לפי פירוש אחד, מסבירים שמכיון שהמאכלים בסעודה זו הינם זכים ונועדו במיוחד עבור כך מששת ימי בראשית, לכן אין מניעה שיאכלו אותם גם בעולם הבא. מעין פירוש זה מופיע גם ב[[תורת החסידות]]{{הערה|1=ב[https://chabadlibrary.org/books/adhaam/tch/s2/6/2/422d.htm תורת חיים ויקהל תכב, ד (בהוצאה החדשה)], שהשור הבר והלויתן הם מאכלים רוחניים, שלכן אין מניעה לאכילתם בעולם הבא. וב[https://beta.hebrewbooks.org/pdfpager.aspx?req=31645&st=&pgnum=76&hilite= אור התורה עקב חלק ב' ע' תקמד], שלמרות שיהיו מאכלים גשמיים, הם שונים מהמאכלים הגשמיים היום, בכך שבהם יאירו בגילוי האורות האלוקיים שבהם.}}. לפי פירוש נוסף, זה שאין אכילה ושתיה בעולם הבא - הכוונה רק שלא יהיה צורך באכילה ושתיה עבור קיום הגוף, אבל תהיה אכילה ושתיה למטרות אחרות, ולכן תיערך אז הסעודה{{הערה|שם=אגק}}. לפי פירושם השני של הרשב"א ורבינו בחיי, הסעודה תיערך בזמן שבו עוד יהיו אכילה ושתיה, ומיד אחריה תתחיל התקופה בה לא יהיו אכילה ושתיה{{הערה|1=פירוש זה של הרשב"א הובא ב[https://beta.hebrewbooks.org/pdfpager.aspx?req=31660&st=&pgnum=316 אור התורה נ"ך חלק א ע' שט כחלק מהביאור במאמר שם].}}. || || גם בתורת החסידות מובאת חלוקה דומה לשתי תקופות - האחת שבה תתקיים הסעודה, והשניה שבה לא תהיה אכילה ושתיה. בחלק מהמקומות מובא שהתקופה הראשונה היא ימות המשיח, והשניה תחיית המתים (כשיטה הראשונה הנ"ל), ובחלקם מובא שיהיו שתי תקופות בעולם הבא גופא (ומתאים לשיטה השניה הנ"ל){{הערה|1=[https://chabadlibrary.org/books/admur/mlukat/4/23/193.htm ד"ה והיה עקב תשכ"ז], ובהערות שם.}}. || |- | גשמי או רוחני || "העולם הבא אין בו לא אכילה ולא שתיה . . אלא צדיקים יושבין ועטרותיהם בראשיהם ונהנים מזיו השכינה שנאמר ויחזו את האלהים ויאכלו וישתו"{{הערה|ברכות יז,א)}} ובזהר{{הערה|זהר (תולדות קלה, א), ובספר הנה ימים באים (ח"ב ע' 62) מביא את הזהר בתרגום חפשי: "...אמר רבי אלעזר: סעודת הצדיקים לעתיד לבוא היא כמו שכתוב (משפטים כד יא) "ויחזו את האלקים ויאכלו וישתו' וזהו מה ששנינו 'ניזונין', ואמר רבי אלעזר כמקום אחד שנינו 'ניזונין' ובמקום אחר שנינו 'נהנין' מה בין זה לזה? אלא הצדיקים שלא זכו כל כך נהנין מאותו זיו שלא ישיגו כל כך; אבל הצדיקים שזכו ניזונין עד שישיגו השגה שלמה. ואין אכילה ושתייה אלא זו ומניין לנו זאת? [שהמזון משמעותו השגה רוחנית שלימה] ממשה שנאמר בו (תשא לד כח) "ויהי שם עם ה' ארבעים יום וארבעים לילה לחם לא אכל ומים לא שתה". מדוע - "לחם לא אכל ומים לא שתה"? מפני שהיה ניזון מסעודה אחרת מאותו זיו של מעלה וכך היא סעודתן של צדיקים לעתיד לבוא. "...אמר רבי יוסי יין המשומר בענביו מששת ימי בראשית אלו דברים עתיקים שלא נגלו לאדם מיום שנברא העולם ועתידים להתגלות לצדיקים לעתיד לבוא וזו היא האכילה והשתייה ודאי זו היא אמר רבי יהודה בר שלום אם כן מהו ה'לווייתן' ומהו ה'שור'? אמר רבי יוסי והרי נאמר (ישעיה כז א) בעת ההיא יפקוד ה' בחרבו הקשה והגדולה והחזקה על לווייתן נחש בריח ועל לווייתן נחש עקלתון והרג את התנין אשר בים' [ומפסוק זה למדו חז"ל על שחיטת הלווייתן לעתיד לבוא אך כאן בזוהר מוכיחים שלא לזאת הכוונה כי אם כן] - הרי כאן שלושה [ולא רק לווייתן זכר ונקבה שהם שניים בלבד] אלא רמז הוא שרמז הנביא על המלכויות שלעתיד לבוא יאביד אותן הקב"ה ויבטל את ממשלתן" עכ"ל ומדברים אלו עולה שהסעודה ומטעמיה מהווים רמזים בלבד אך בהמשך דברי הזוהר נראה שאמנם כיסופי הצדיקים הם לגילוי סודות התורה והנאה מזיו השכינה אך אין זה סותר להתממשותה של הבטחת התורה המדברת על אכילה' גשמית: "...עוד אמר רבי יהושע אותה אמונה שאמרו חכמים לרוב העולם שמזומנים הם לאותה סעודה של הלווייתן והשור ולשתות יין טוב השמור מאז בריאת העולם מצאו פסוק ודרשוהו שנאמר בחוקותי כו ה ואכלתם לחמכם לשובע' כיוון שראה הקב"ה תאוותם אמר להם אם תשמעו לקול המצוות ואכלתם לשובע כדי להניח דעתם כך ראו חכמים שהגלות נמשכת הסתמכו על פסוקי התורה ואמרו שעתידים לאכול ולשמוח בסעודה הגדולה שעתיד הקב"ה לעשות להם ומשום כך רוב העולם סובלים את הגלות בשביל אותה הסעודה אמר רבי יוחנן אין לנו לסתור את האמונה כולה אלא לקיים אותה שהרי התורה העידה עליה ואנו יודעים אמונת הצדיקים ותאוותם מה היא נבילה ונשמתה בך' ולא באכילה נזכירה דודיך מיין' ואותה סעודה העתידה יהא לנו חלק ליהנות ממנה וזו היא השמחה והשחוק ואלה תולדות יצחק' שיצחקו הצדיקים לעתיד לבוא".}} שעיקר הסעודה רוחני || רוב המכריע של המפרשים{{הערה|ראה ר' סעדי' גאון הובא בש' שבילי אמונה נתיב יו"ד פ"ב הרשב"א בבבא בתרא הרמב"ן לבראשית א כא ר' בחיי שם ובכד הקמח סוף אות ח הראב"ן בספרו מאמר השכל, הראב"ע לדניאל יב ב, ראב"ד להל' תשובה פ"ח ה"ד, עבודת הקודש ח"ב פמ"א, חדא"ג מהרש"א בבבא בתרא, לקוטי תורה ר"פ צו, ועוד.}} ביארו מאמרי רז"ל אלו כפשוטן בסעודה גופנית{{הערה|בשערי גאולה ימות המשיח (ע' שב) מפרטם, והבאנו חלק מהמקורות בהערות דלקמן.}} וכן ביארו את הזהר{{הערה|בספר עבודה הקודש (ח"ב פמ"א בהגהה) נראה כי גם דברי הזוהר וכו' המדברים על הסעודה הרוחנית אינם סותרים לקיומה של סעודה גשמית והשיטות השונות עוסקות פשוט ברמות שונות של הסעודה שתהיה גם גשמית וגם רוחנית: "...והכל אמת פנימי וחיצון ולא פליגי".}}. || לרמב"ם{{הערה|הל' תשובה פ"ח ה"ב וה"ד "העולם הבא אין בו כו' לא אכילה ולא שתייה . . וחכמים קראו לה דרך משל לטובה זו המזומנת לצדיקים סעודה וקורין לה בכל מקום העולם הבא".}}{{הערה|אבל כנראה אינו שולל הפשט ג"כ כי הרי כתב הרמב"ן באגרת ההתנצלות על ספר המורה וז"ל "ואמת שמענו שהרב הגדול מחזיק במדרשי רבותינו ובהגדותיהן שכל הדברים יהיו כהוויתן כסעודה העתידה ביין המשומר ולויתן" עכ"ל ובזה מתורצת גם השגת הראב"ד על הרמב"ם שם.}} (ומהר"ל{{הערה|בחידושי אגדות לבבא בחרא (עד ב) "....האדם אינו משיג רק הדבר המוחש וכאשר רואה לחוש האכילה והשתייה והם גשמיים יחשוב שכל מה שנאמר עליו 'אכילה' - גשמית ולפיכך הוא רחוק בעיני האדם שיהיה כאן אכילה ושתייה אחר הסתלק הגוף ואין ספק בדבר הזה כי אין מוכרח שיהיה עצם האכילה בדברים גשמיים בבשר ויין דווקא רק עצם האכילה נקרא כאשר האדם מקבל דבר המשלים אותו דבר זה הוא עצם אכילה ואף אם אינו בדברים גשמיים, ועתה ראה והבן וכי יעלה על דעתך שהאדם כאשר היה בגן עדן ואכל פירות גן עדן שהיו הפירות כמו שהם אצלנו גשמיים שאין ספק שפירות ג עד מתייחסים אל ג עדן רק שכל אשר מקבל האדם להשלים עצמו נקרא אכילה' יהיה דבר גשמי או מה שהוא "...וזהו אמרם שלעתיד לבוא יעשה הקב"ה סעודה לצדיקים מ הלווייתן ומבהמות בהררי אלף כי מציאות אלו הם מציאות חשובים מאוד כי אל יעלה על דעתך כי הם מציאות גשמיים כמו הדגים אשר הם אצלנו רק יש להם חשיבות בכמה מעלות ולעתיד כאשר יקנו הצדיקים מעלה עליונה יהיו צדיקים אוכלים אותם שיושלמו במדרגתם ובמעלתם ועד שיהיו אצל ישראל כל המעלות ודבר זה נקרא אכילה' כי האוכל מקבל האוכל ויושלם באכילה". ' ' ' סעודה מלשון סעד ' ' 'המהר"ל מוסיף ומפרט שבאכילה המוכרת לנו האכילה הגשמית קיימים שני מרכיבים עצם האכילה המביאה לתחושת הנאה רגעית והשפעת האכילה לטווח ארוך המזון שהיא נותנת לגוף המספק לגוף כוח וחיים ובכן באכילה' שעליה מדובר כאן שהיא רוחנית במהותה אין את מרכיב הטעם וההנאה ממובן היא נקראת אכילה' רק על שם המרכיב השני על שם שהיא מוסיפה בשלמותו של האדם ו(מוסיף בספר הנה ימים באים ד)כשנדייק בלשון חז"ל בבא בתרא שם נראה שאכן לא נאמרה כאן לשון .}}{{הערה|ובספר מעשי ה' (חלק א פרק ט מאריך מאוד במהותה של הסעודה' ומביא ראיה לכך שהסעודה' תהיה סעודה רוחנית מדברי המדרש (שמו"ר פכ"ה) המתארים את הסעודה "...וכביכול הקב"ה מסב בראש והאבות וכל הצדיקים יושכין לרגליו והקב"ה מביא לפניהם כל מיני פירות מגן עדן ומאכילן מעץ החיים ואחר כך מברכין לבעל הסעודה והכל חולקין כבוד להקב"ה שהוא יצווה לברך והקב"ה אומר למיכאל ברך ומיכאל לגבריאל וגבריאל לאבות העולם ואבות העולם חולקין כבוד לדוד..." ואם מדובר בסעודה' גשמית כיצד היתה מחשבה שמיכאל וגבריאל מלאכים רוחניים יברכו ברכת המזון מכאן שמדובר בסעודה רוחנית.}}) הוא סעודה רוחני, ולרמב"ן ורוב ראשונים{{הערה|ראה ר' סעדי' גאון הובא בס' שבילי אמונה נתיב יו"ד פ"ב, הרשב"א בבבא בחרא, הרמב"ן לבראשית א כא, ר' כחיי שם, ובכד הקמח סוף אות ח, הראב"ן בספרו מאמר השכל הראב"ע לדניאל יב ב ראב"ד להל' תשובה פ"ח ה"ד עבודת הקודש ח"ב פמ"א חדא"ג מהרש"א בבבא כחרא לקוטי תורה ר"פ צו ועוד.}}{{הערה|השגות הראב"ד על הרמב"ם ה"ב - "א"א דברי האיש הזה בעיני קרובים למי שאומר אין תחיית המתים לגופות אלא לנשמות בלבד וחיי ראשי לא היה דעת חז"ל על זה שהרי אמרו כתובות (דף קי"א:) עתידין צדיקים שיעמדו בלבושיהן ק"ו מחטה וכו' וכן היו מצוין לבניהם (שבת קי"ד.) אל תקברוני בכלים לבנים ולא בשחורים שמא אזכה וכן אמרו (סנהדרין צ"ב) שלא ישובו הצדיקים לעפר אלא עומדין בגוייתם וכן אמרו (שם צ"א:) במומם עומדין ומתרפאין וכל אלה מוכיחים כי בגוייתם הן עומדין חיים אבל אפשר שהבורא ישים גוייתם חזקות ובריאות כגוית המלאכים וכגוית אליהו זכור לטוב ויהיו העטרות כמשמען וכפשוטן ולא יהיה משל". וה"ד - "א"א ואם זו היא הסעודה אין כאן כוס של ברכה וטובה היתה לו השתיקה".}}{{הערה|וכן כתב רבינו בחיי (בחיבורו שולחן על ארבע שער רביעי (עיין בכתבי רבינו בחיי הוצאת מוסד הרב קוק תקו - תקז)) וז"ל המאמר הזה יורה בודאי שיש שם גופות וז"ש איץ בו לא אכילה ולא שתיה לא יהיו גופות אץ צ"ל שאין בו לא אכילה ולא שתייה לנפשות וע"כ נאמץ שיהיו בני העה"ב בגופות אבל יתבטלו מהם הכוחות הגופניות כהתבטל להכוחות הגופניות ממשה ואליהו ואם תקשה ותאמר שיהיו הכלים לבטלה אינם לבטלה מאחר שהם מקבלים השכר והתענוג בגוף ונפש יחדו כשם שהשתדלו בקיום המצוות וטרחו בהם כאחד בגוף ובנפש שהרי אץ הקב"ה מקפח שכר כל בריה ואינו רוצה שיהיה הגוף עשוק כמשפטו אלא רוצה הוא שיגמליהו שכר בתענוג שאץ לו סוף ושיהיה נעתק מעולם התחייה אל העה"ב בגוף ובנפש וכן דרשו רז"ל א הקב"ה משביעם מזיו שכינתו לעה"ב שנ' אשבעה בהקיץ תמונתיך כלומר שיזכו להיות שבעים בזיו השכינה בגופותם כקיום הנפש בעה"ז באכילה ושתייה.}} - גשמי, רק שהגוף יהיה מזוכך ולא יצטרך לאכו"ש{{הערה|בראב"ד שם וז"ל: "אבל אפשר שהבורא ישים גוייתם חזקות ובריאות כגוית המלאכים וכגוית אליהו זכור לטוב", ובלחם משנה על הרמב"ם דלעיל: "רבינו אזיל לטעמי' דסובר דעוה"ב ותחיית המתים תרי מילי נינהו ולכך כתב דבעוה"ב אין בו גוף כלל כי אינו אלא לנפשות ולכן אמר רב דאין בו לא אכילה ולא שתי' והראב"ד סובר דעוה"ב הוא עולם התחי' ולכך פירש דמאי דקאמר רב אין בו לא אכילה ולא שתי' אינו ר"ל שלא יהי' שם גוף אלא יהי' שם גוף אבל יהי' כגוף של מעלה שהוא זך שלא יהי' צריך אכילה ושתי".}} והרמב"ן{{הערה|בשער הגמול בסופו. וראה לקו"ת ד"ה ששת ימים הב' ס"ב (פרשת צו (טו, ג)) והנה ארז"ל העוה"ב אין בו לא אכילה כו' ולפ"ד הרמב"ם ז"ל קאי על עולם הנשמות והרמב"ן ז"ל השיב עליו שאם כדבריו כן הוא א"כ מאי חידוש השמיענו הגמרא וכי שייך לנפש בלי גוף אכילה כו" וראה הסיום בלקו"ת שם אלא מסיק הרמב"ן שקאי על זמן תחיית המתים שיהי' האדם בגוף ואעפ"כ אין בו לא אכילה כו"' וראה גם ביאור לד"ה שובה ישראל הא' ס"א (דרושי שיר השירים (סה ד)): "דודאי אין ר"ל שיהיו ביטול האברים גשמיים דא"כ מאי קמ"ל שאין בו אכילה והרי הנשמה קודם בואה ג"כ לא הי' בה אכילה ולא הי' שייך בה כלל דבר מעניני עוה"ז אלא ודאי שיהי' גוף ואברים גשמיים (דעוה"ב אינו ר"ל ג"ע עולם הנשמות אלא הוא עולם התחיה)", וממשיך לבאר (שם סו א) "שגם הגוף והאברים הגשמיים יהיו ניזונים מן הרוחניות כו'", וכדלקמן.}} מוכיח כן דאל"כ מאי קמ"ל "אין בו אכו"ש", אבל אף שיתקיים גם בגשמיות העיקר הענינים רוחניים שימשך על ידם{{הערה|בשל"ה בית אחרון (פרק יב ואילך), ופי' אשד הנחל על המדרש, ועוד}} || {{הערה|בעולם התחיה הגוף לא תצטרך לאכילה ושתיה כי יהיה חי מעצם החיות שלוראה לקו"ת (צו יג ב ואילך) "איך יש בכח המאכל להחיות את האדם הלא הלחם הוא בחי' צומח והאדם הוא בחי' מדבר וא"ב איך יהי' הצומח בחי' מחי' להמדבר שלמעלה ממנו הרבה אלא על כל מוצא פי הוי' שמלובש ממש בהלחם דבחי' דצ"ח שרשן הוא מבחי' עולם התהו שקדם לבחי' התיקון כו' אלא שנשתלשלו בריבוי המדרגות וע"י שבה"כ עד שירדו למטה מטה ונתהוה מהם דברים גשמיים ולכן צריכים להתברר ע"י האדם דוקא אך לאחר שמתבררים הם מחי' את האדם מצד שרשן שהוא למעלה מהאדם כו'".{{הערה|ד"ה ונגלה כבוד ה' תרח"צ פ"ב-ד (ע' ריא ואילך) - "בעוה"ב יש ב' מדרגות כוללים הא' הוא עוה"ב שבא אחר עוה"ז . . גן עדן התחתון וגן עדן העליון . . (ו)בזה גופא הרי יש מדרגות רבות . . מ"מ הנה כללות כל המדרגות האלו נכללות כמדרגא אחת כללית שהוא עוה"ב ומרגלא בפומי' דרב לא כעוה"ז העוה"ב, דעוה"ב אין בו לא אכילה ולא שתי' וכו' אלא צדיקים יושבין ועטרותיהן בראשיהן ונהנין מזיו השכינה והיינו שהם נשמות בלא גופים אמנם כל זה היא מדרגה הא' דעוה"ב אבל מדרגה הב' דעוה"ב היא עוה"ב דעולם התחי' שהם נשמות מלובשות בגופים כמו בעוה"ז רק שיהיו נהנין מזיו השכינה וכו'"}}}}האכילה מסעודה זו כדי לברר גופו בבירור נעלה יותר מהבירורים שבזמן הזה{{הערה|ספר המאמרים תער"ב ח"ב (ע' א,נח): "והענין הוא דהנה על לעתיד כתי' ואכלתם אכול ושבוע והללתם כו', פי' ואכלתם אכול שתאכלו דבר שכבר נתברר כו', או דבר שהוא כבר אוכל מצ''ע כו', דהנה ידוע ענין אכילת אדם עכשיו להיות כי כל הדברים שלמטה משתלשלים מד' חיות המרכבה, דכל הבהמות הן מפני שור וכל החיות מפני ארי' כו', ובכל עולם מעולמות בי''ע יש בו הד' חיות שהן המלאכים שרפים חיות ואופנים כו', והאור עליון הנשפע אל המלאכים (שזהו מזון המלאכים והוא ההשגה האלקי' שבהם שזהו המזון שלהם כו') ה''ז משתלשל ממדרי' למדרי' עד שנעשה מזה מזון גשמי למטה כו', וכמו אין לך עשב מלמטה שאין לו מזל כו', שהן המזלות הרוחני' שברקיע וגבוה מעל גבוה כו'. והנה בד' חיות המרכבה הרי פני אדם הוא למע' מכולם וכמ''ש ופני אדם לארבעתן כו' שהוא המנהיג את כולם כו', ומזה שרש האדם שלמטה כו' (ובמ''א מבו' דשרש הנה''ב שבאדם הוא מפני אדם שבמרכבה ושרש הנה''א הוא מבחי' האדם שעל הכסא כו'), וענין האכילה הוא כשהאדם אוכל לש''ש ונכללים הדברים הגשמי' בהאדם ועובד את ה' בכח האכילה הזאת, ה''ה מעלה אותם לשרשם בחיות המרכבה והן מתעלים ונכללים עי''ז בבחי' פני אדם שבמרכבה או בבחי' אדה''ע שעל הכסא כו', ועיקר מאכל האדם הוא שנזון מן החי, כי כ''ה ס' העליות שהדומם נכלל בצומח והצומח בחי והחי במדבר כו', וע''י אכילת האדם למטה שאכל לש''ש שהחי נכלל במדבר עי''ז מתעלים חיות המרכבה ונכללי' בבחי' אדה''ע כו'. והנה כמו שעכשיו בשר השור ששרשו מפני שור שבמרכבה נק' בהמה לגבי האדם ומתעלה ע''י אכילת האדם (שזהו בדרך בירור ממש כמשנת''ל בב' אופני הבירור כו'), כך כאשר יהי' עליית כל העולמות הרי מה שהוא בחי' פני אדם בעולם התחתון כשיגיע למע' הימנו אינו נחשב רק בחי' בהמה לגבי בחי' פני אדם שבעולם העליון כו', וכך יהי' בחי' פני אדם דנשמות דעכשיו רק בחי' בהמה ושור לגבי ערך מעלת הנשמות העליונות שיהיו לעתיד, שבחי' פני אדם שבהם יהיו מעולם היותר עליון כ''כ עד שהנשמות דפני אדם דעכשיו יהיו בבחי' מזון גשמי להם כמו מאכל בשר שור לאדם למטה כו', וז''ע סעודת לויתן ושור הבר שיהי' לעתיד שהן נשמות דעכשיו שהן בחי' פני אדם יהיו לגבי הנשמות דלעתיד כמו דגים ובשר ויהיו להם בבחי' מאכל שיתעלו ע''י כו'. אך להבין זה איך יהיו נשמות שמשיגים אלקות בבחי' מזון גשמי לנשמות דלעתיד, הנה אנו מוצאים גם בכנס''י עכשיו שיש בהם בחי' אדם ובחי' בהמה, וכמ''ש וזרעתי את בית ישראל זרע אדם וזרע בהמה, ופי' זרע בהמה אין הכוונה על הנה''ב שהוא כבהמה ממש שהרי או' וזרעתי כו', אלא הכוונה הכל בבחי' אור זרוע לצ''ע דאצי' נשמות אלקו', רק שיש בזה ב' מדרי' זרע אדם וזרע בהמה, בחי' מ''ה וב''ן וכמ''ש אדם ובהמה תושיע ה' כו', וכמ''ש דוד ואני בהמות הייתי עמך כו', ובכללות בחי' זרע אדם הן נשמות שעיקרם מבחי' ז''א, וזרע בהמה הן הנשמות שעיקרם הוא מבחי' מל' (והם ג''כ נמשכים מבחי' אור זרוע לצדיק עליון כו', רק שהם שייכים לבחי' מל' דוקא וכמ''ש במ''א), ובפרטי' הן נשמות דאצי' ונשמות דבי''ע, דכללות נשמות דבי''ע הן בחי' זרע בהמה כו' (וכל הנשמות שרשן מאצי' וכידוע בענין טהורה היא כו'). ובנשמות דבי''ע גופא יש ג''כ בחי' זרע אדם וזרע בהמה כו', והוא אשר מצינו בעבודה שבלב ב' מיני התפעלות אלקות, הא' בנשמה שבמוח בשכל ודעת אלקי דוקא כ''א כפי מדרי' נשמתו בבחי' מוחין דאדם שנק' זרע אדם וגם המדות שלהם הן מדות שכלי' כו', והב' שיש נשמות שהם בעבודתם כבהמה בבחי' קטנות המוחין לגמרי רק כשור לעול בלבד שאין להם דעה והשגה באלקות כלל וגם לא התפעלות אהוי''ר שכלי' רק טבעי' כמדות שבבהמה, אבל דוקא לה' אחד אך שהוא בבחי' טבעי' בלבד כו', ועיקרם הם שייכים למצות מעשי' בעשי' בפו''מ כו', ולגבי גדלות המוחין דזרע אדם כמו נשמת ת''ח נק' בהמה ממש כו'. ומזה יובן שלפ''ע זה יוכל להיות חילוקי מדרי' הרבה זו למע' מזו שגם נשמות שנק' זרע אדם לא יחשבו רק בחי' זרע בהמה לגבי נשמות שבעולם העליון יותר כו', וכמו דורו של משה שכל הדור ההוא הי' דור דעה מבחי' החכ' שבראש כו', שגם בחי' עקביים שבהם בחי' נה''י בחי' המעשה ובחי' אהוי''ר טבעי' הי' למע' מראשי אלפי ישראל שבדור האחרון הזה כו', דכמו''כ הוא שגם בחי' חכ' שבראש דעולם התחתון הוא כמו בחי' נה''י דעולם העליון ולמטה מזה כו' (ומ''מ בעצם מדריגתן בחי' החכ' שבכל העולמות יש להם שייכות זל''ז כו' וכמ''ש במ''א, רק שבמעלתן היינו בגילוי האור הנה בבחי' נה''י דעולם העליון הגילוי הוא יותר מבבחי' חכ' דעולם התחתון כו'). וא''כ בימוהמ''ש שיתעלו למע' הרבה גם מבחי' החכ' שבראש וכמ''ש וגבה מאד כו', ע''כ גם בחי' זרע אדם בגדלות המוחין יהיו אז רק בבחי' זרע בהמה כו', ובכדי שיוכלו לקבל גילוי האור שיהי' לעתיד יצטרכו לבא בבחי' בירור ע''י הנשמות דלעתיד, כמו שהבהמה מתבררת עכשיו ע''י האדם, הרי ע''י הבירור הזה שנבררה הבהמה ע''י האדם ונכללת בהאדם שעובד ה' בכח זה הרי נעשה בשר הבהמה כלי לאור אלקי כו', כמו''כ הנשמה דעכשיו יתבררו ע''י הנשמות דלעתיד שעי''ז יהי' הנשמות דעכשיו כלים אל האור והגילוי דלעתיד כו', רק שהבירור דבהמה הוא בירור ממש וממילא הביטול בזה הוא רק ביטול היש לבד כו', והבירור דנשמות הוא שיבא לבחי' ביטול עליון יותר והוא בחי' ביטול אמיתי בכדי שיוכלו לקבל את הגילוי אוא''ס שיתגלה לעתיד כו'. וזהו ואכלתם אכול שתאכלו דבר שהוא מאכל היינו מה שמבורר בתכלית שאין בהם סיגים ופסולת כלל, ומ''מ תאכלו אותו שיצטרך להתברר והיינו להיות בבחי' ביטול עליון יותר להיות בחי' כלי אל האור שיתגלה כו', וז''ש אח''כ והללתם את ה''א אשר עשה עמכם להפליא פי' והללתם הוא כמו וקדושים בכ''י יהללוך סלה שזהו בחי' עליות עד אין קץ כו', ואשר עשה עמכם להפליא כי זה שמתבררים מלמטלמ''ע בירור האוכל מתוך האוכל בעליות ובירורים עד אין קץ זהו הנק' פלא שהוא דבר פלא שגם מה שכבר הוא נתברר בירור גמור ונק' אוכל יהי' בו עוד שייך בירור, וגם שיש בירורים ועליות אלו זה למע' מזה עד אין קץ ותכלית זהו פלא עצום כו', וגם שזהו העליות בבחי' פלא היינו באוא''ס שלמע' מהשתל' כו', אך זהו אשר עשה עמכם שע''י ישראל למטה בבירור האוכל מתוך האוכל עי''ז גורמים למע' העליות עד אין קץ כו'. וזהו שרש ענין הקרבנות דשבת וכמו''כ ענין האכילה דשבת שא''ז בחי' בירור ממש מתוך הפסולת, כ''א זהו בירור האוכל עצמו, והיינו דמה שכבר נתברר והוא בתכלית הטוב יהי' בבחי' ביטול יותר ויהי' כלי לאור עליון יותר כו', והיינו הבירורים בעולם אצי' גופא דעם היותו אלקות ממש מ''מ צריך בירור עוד להיות בבחי' ביטול עליון יותר לפ''ע האור העליון שיתגלה כו'. והנה לכאו' א''ז מובן איך הוא דבקרבנות דשבת אין הבירור מתוך הפסולת הרי הבהמה היא מנוגה, וכן המאכל דשבת הוא מאכל גשמי ואכילה גשמי' כו'. אך הענין הוא כמ''ש בפע''ח בענין כוונת הרחיצה בחמין בע''ש שזהו בחי' שלהובא דאשא מבחי' י''ה שירד בע''ש ומדחה בחי' הרע דנוגה, והטוב שבה עולה ונכלל בקדושה וכמ''ש במק''מ ויקהל דר''ג ע''ב, ונמצא דהגשמי בשבת הוא באופן אחר לגמרי כו', וע''כ הבירור בזה ברוחני' הוא בירור האוכל מתוך האוכל כו' כנ''ל. וע''פ הנ''ל יובן מ''ש מי מנה עפר יעקב ומספר את רובע ישראל, פי' רובע ישראל היינו המדרי' הרביעית שבישראל, דהנה או' נשמה שנתת בי טהורה היא אתה בראתה כו', ולכאורה מה שייך טהורה קודם שבראת, אך ידוע שזהו בחי' שרש הנשמה כמו שהיא באצי', ובראת יצרת נפחת זהו כמו שבאה בבי''ע כו', וההפרש בזה ידוע דבי''ע זהו בחי' נר''ן שבנשמה והיא העבודה שע''פ טו''ד, ושרש הנשמה כמו שהיא באצילות העבודה היא בבחי' רעו''ד שלמע' מטו''ד כו', וממילא הבירור בזה הוא בבחי' בירור האוכל וכמשנת''ל שז''ע ומל ה''א את לבבך כו'. וזהו ההפרש בין עפר יעקב ורובע ישראל, דעפר יעקב הוא הבירור מתוך הפסולת והיינו כשיש עפרוריות וחומרי' כו', והו''ע ומלתם את ערלת לבבכם כו', ובתנחומא אי' עפר יעקב עפרים שבהם מל' עופר אילים והן הבחורים שכובשין את יצרן כו', וז''ש בזה יעקב בחי' יעקב עבדי שבבחי' עבודה ויגיעה כו', אבל רובע ישראל הוא בחי' כי שרית עם אלקים שאין כאן פסולת כלל וא''צ עבודה ויגיעה כ''א הוא בחי' בירור האוכל כו'. וז''ש במד''ר שה''ש מה האגוז הזה שק מלא אגוזים כו' כך כמה גרים מתוספים על ישראל והו''ע בירור הניצוצות שז''ע גרים כו' והו''ע עפר יעקב כו', אבל רובע ישראל א''ז בירור הניצוצות כ''א בירור האוכל כו', ומ''ש ומספר ישראל מספר הוא ל' ספירות ובהירות שיתגלה בחי' רובע ישראל היא האה' העליונה דרעו''ד כו', שזהו ג''כ ומל ה' אלקיך שהוא ל' גילוי כו', והגילוי הוא ע''י הקדמת ומלתם את ערלת לבבכם כו', שע''י העבודה והאהבה שע''פ טו''ד עי''ז באים לבחי' האה' העליונה, רק שבכדי שיהי' גילוי האה' העליונה צ''ל הביטול דהאה' מורגשת כו'. וזהו מי מנה עפר יעקב שע''י הבירור דעפר יעקב נמשך ג''כ גילוי אוא''ס כו', שהרי ע''י עליית העבודה דששת ימי החול בעבודת הבירורים שעולה בליל שבת נמשך ג''כ גילוי התענוג בשבתא דמעלי שבתא כו' וכמשי''ת, ומספר את רובע ישראל היינו שזהו בלי מספר כי הגילוי בזה הוא בחי' עצמות העונג כו', ואו' ומספר רובע להיות התגלות בחי' רובע ישראל דהיינו גילוי בחי' האה' העליונה דרעו''ד כו'.}}שעל ידי בירור נתעלה לדרגת [[עתיק]] שלמעלה מעלה מכל השגה של נברא{{הערה|ואכלתם אכול ושבוע והללתם את שם ה' אלהיכם אשר עשה עמכם להפליא ולא יבושו עמי לעולם (ביואל סי' ב'). ובילקוט שם וכשהוא מברך את הצדיקים כופל את ברכתם ואכלתם כו' ולא יבושו כו'. הנה ענין כוונת האכילה הוא כי יש נשמות ומלאכים בבחי' ההשתלשלות העולמות בי''ע ולכבודי בראתיו יצרתיו כו' ויש מלאכים דבריאה ויש מלאכים דיצי' ויש מלאכים דעשי'. והנה למעלה המזון של המלאכים הוא מה שנמשך להן כח ועוז רוחני להיות משיגים אלהותו ית' ולהיות עובדים אותו בכל לבם, וכמ''ש ברבות ס''פ משפטים ע''פ כי שמי בקרבו לפי שאין מלאכי השרת ניזונין אלא מזיו שכינה שנאמר ואתה מחיה את כולם ועיין פי' ואתה מחיה בזח''ב ר''פ ואתה תצוה דקע''ט ע''ב. ובהשתלשלות המדרגות ע''י ריבוי רבבות ממוצעים שהם המלאכים שבכל העולמות שעובר השפע דרך שם וביניהם ונק' וכל קרבי שהם בחי' קרביים שדרך בם עובר השפע והמאכל ועי''ז נתהוה מזה מאכל גשמי. וכמארז''ל אין לך עשב מלמטה שאין לו מזל מלמעלה שמכה בו שהמזל הוא כח רוחני וגבוה מעל גבוה שומר וגבוהים עליהם עד שמגיע בשרש כל השרשים במלאכים העליונים דבריאה שמקבלים כח ועוז מדבר ה' ית' להיות משיגים באלהות ומהם נשתלשל ונתהווה המאכל גשמי שמבחי' פני שור שבמרכבה שהם מלאכים שמבחי' גבורה נמשך למטה נפש הבהמות ומבחי' פני נשר נמשכו העופות כו' וכשמתגלה למעלה מזון רוחני והשפעה למלאכים אזי בהשתלשלות וירידות המדרגות מתגלה למטה ג''כ ברכת השנה וכל מיני תבואתה (וע' בזהר ס''פ מקץ דף ר''ד ע''א וע''ב ודף קצ''ד ע''א בענין שני השבע או ההפך ח''ו, ובזהר פ' אחרי דנ''ט ע''ב בענין המטר). והמכוון בירידה זו הוא כשיאכל האדם ששרשו ג''כ משם שיש נשמות דבריאה והם בבחי' פנימי' יותר מן המלאכים, וכמ''ש במ''א בד''ה אני ישנה ולבי ער ובד''ה מזמור שיר חנוכת הבית, וכשיאכל אותם הן מוסיפים בו כח ושכל להיותם מבחי' אלה המלכים לפני מלך מלך כו' אלא שירדו וע''י שיאכל אותם הוא מעלה אותם לשרשם בבחי' הפנימית שהוא בחי' פני אדם לארבעתן, שלכך האדם דייקא יוכל להעלותן להיותו מבחי' קו האמצעי שמבריח מן הקצה כו'. ועמ''ש מזה בד''ה כה תברכו את בנ''י. והנה כמו שהמלאכים דעתה נחשבים לבחינת בהמות לגבי הנשמות כי בשרש שרשן הן מבחי' בהמות וחיות שבמרכבה שהם בחי' מקבלים מן האדם העליון, כך אפי' הנשמות דעתה לגבי הנשמות שיתגלו לעתיד נק' ג''כ בהמות כדאיתא ברע''מ שיש נשמות בחי' בהמות כו' ע''ש. (ועיין מענין הנשמות החדשות שיתגלו לעתיד בספר הגלגולים פרק ז', וקרוב לסופו בד''ה ענין נשמות חדשות, ובמ''ח מסכת השגת הנשמות, ובהרמ''ז ר''פ* תולדות גבי ועטרותיהם בראשיהם). ולפיכך יצטרכו גם המה להתעלות באותן הנשמות והיינו ע''י שיתגשמו וירדו בבחינת מאכלים הגשמים לויתן ושור הבר. [ועמ''ש מענין לויתן ושור הבר בד''ה לויתן זה יצרת לשחק בו בפ' שמיני], והצדיקים יאכלו אותם ויעלו לשרשם את המאכלים כדוגמת שהנשמות דעתה מעלים המאכלים הגשמיי' ששרשם מהמלאכים. (וקרוב הדבר בודאי לומר שרק ניצוץ והארה מהנשמות ירד ונתלבש בלויתן ושור הבר הגשמיים וע''י אכילת הניצוץ וההארה יתעלה ג''כ השרש דכה''ג הוא בקרבנות כמ''ש במ''א בד''ה לבבתני שכל המלאכים וחיות הקדש מתנשאים ומתעלים ומתרוממים ע''י הקרבן עליי' נפש הבהמה ששרשה לוקח מהם כו' ע''ש). והטעם הוא כי עתה אין האור מתגלה רק בבחי' ממכ''ע ששרשו מקו וחוט שהוא אחרי צמצום אור הא''ס, ומבחי' זו הם כל הנשמות דעתה, אבל לעתיד יהי' בחי' התגלות הסוכ''ע שהוא בחי' העיגול שלפני הקו ומבחי' זו הוא ענין הנשמות שיתגלו לעתיד, ואותן הנשמות הן גבוהות בערך הרבה כו'. וזהו ואכלתם אכול. פי' דבר שכבר נאכל תחזרו ותאכלו אותו דהיינו הנשמות דעתה שכבר היו בבחי' אדם יחזרו ויאכלו אותן להעלותן למעלה יותר.}} || ע"י עשיית מעין בירור נעלה זו בעוה"ז{{הערה|(חביתי כהן גדול בבהמ"ק וכן כפי שהוא ב"תפלות שכנגד קרבנות תקנום") ספר המאמרים תשל"ח (ע' רכב) "והנה אף שההכנה להגילויים דלעתיד הנעשית ע"י העבודה דעתה היא רק ברוחניות מ"מ ע"י ההתבוננות בהמבואר בענינים אלו בפנימיות התורה וכמו שנתגלתה בתורת החסידות ובפרט בחסידות חב"ד שע"י נמשך זה בהבנה והסברה עד שתהי' מובנת גם בהבנה והשגה דשכל נה"ב הנה אף אם חסר לו עדיין ההרגש בפועל בלב הגשמי מ"מ מבינים בהבנה והשגה גמורה עכ"פ ההכנה דעתה להגילויים דלעתיד איך שהקרבת קרבן אהרן במשכן ובמקדש בזמן שביהמ"ק הי' קיים ובהעבודה רוחנית שבזה שבכאו"א מישראל [וכמבואר בארוכה בכ"מ שבזמן שביהמ"ק הי' קיים הנה בכדי להקריב את התמיד הי' צ"ל כהנים בעבודתם ולויים בדוכנם וישראל במעמדם מ"מ עתה כשאחד מישראל גם אם אינו כה"ג ולא כהן הדיוט או לוי כ"א ישראל מתפלל תפלת שחרית הרי הוא מקריב התמיד של שחר ועד"ז בתמיד של בין הערבים כמאמר תפלות כנגד תמידין תקנוס ומזה מובן בנוגע לכל הקרבנות שבין ב' התמידין וכן בנוגע לכל הענינים השייכים לרזא דא"ס כמו הקרבנות] מביאה והיא סיבה לואכלתם אכול ושבוע לע"ל {{הערה| בנוגע פורים-וכן שימי הפורים האלה הם הסיבה לימי הפורים דלע"ל וע"י הבנה והשגה זו הנה נרגשים ענינים אלו ברוחניות בנשמתו והכח להעבודה שבזה לוקחים מימי הפורים כי ימי הפורים ענינם עד דלא ידע דוגמת הקרבן שענינו להיות עולה עד רזא דא"ס ובימי הפורים הענין דעד דלא ידע הוא בגלוי דשרשם מבחי' שלמעלה מהשתלשלות כנ"ל ומהם נמשך להיות עד דלא ידע במשך כל השנה כולה בעבודת האדם ברוחניות עכ"פ}}}}. |- | לויתן || "לויתן זה יצרת לשחק בו"{{הערה|תהילים (קד,כו).}}"ביום ההוא יפקוד ה'...על לויתן...אשר בים"{{הערה|ישעיה (כז א) "ביום ההוא יפקוד ה' בחרבו הקשה והגדולה והחזקה על לווייתן נחש בריח ועל לווייתן נחש עקלתון והרג את התנין אשר בים" - "כל מה שברא הקב"ה בעולמו זכר ונקבה בראם אף לווייתן נחש בריח (=לווייתן זכר שזקוף כבריח) ולווייתן נחש עקלתון (=לווייתן נקבה שמקיף ומסבב את כל העולם) זכר ונקבה בראם ואלמלי נזקקין זה לזה מחריבין כל העולם כולו מה עשה הקב"ה סירס את הזכר והרג את הנקבה ומלחה לצדיקים לעתיד לבוא"}}. || ד'רכ"ח || דעתו מובאת ב[[מסכת עבודה זרה]] (ט, א): "אחר ארבע מאות לחורבן הבית" ובפירש רש"י: "שהיא קץ הגאולה"}} || |- | שור הבור || "בהמות בהררי אלף"{{הערה|תהילים פ"נ פ"י(=בהמה שלמאכלה היא מכלה אלף הרים ביום) ובגמרא (בבא בחרא עד ב) גם בו זכר ונקבה בראם ואלמלי נזקקין זה לזה מחריבין כל העולם כולו מה עשה הקב"ה סירס הזכר וצינן הנקבה ושמרה לצדיקים לעתיד לבוא}} "הנה נא בהמות אשר עשיתי עמך חציר כבקר יאכל הנה נא כחו במתניו ואונו בשריר בטנו הוא ראשית דרכי א-ל"{{הערה|איוב (פ"מ פסוק טו ואילך) וממשיך הפסוק "העושו יגש חרבו" כלומר מי שעשה ויצר אותו הקב"ה הוא שיגיש את חרבו וישחט אותו. || ד'רל"א || דעה זו חולקת על רבי חנינא במסכת עבודה זרה. לדעה זו "אחר ארבעת אלפים ומאתים ושלשים ואחת שנה לבריאת העולם" ובפירוש [[רש"י]] כתב: "לחשבון ה[[ברייתא]] מושך הגלות שלש שנים יותר דאמרינן לעיל אחר קע"ב שנים לאחר חורבן נשלמו ארבע אלפים הוסיף עליהם רל"א דקתני ב[[ברייתא]] הרי הקץ לאחר ת"ג לחורבן" || |- | קניגיא || "אחד באחד יגשו...יתלכדו ולא יתפרדו"{{הערה|איוב (מא, ח-ט) וביארו בילקוט שמעוני (איוב שם) "הקב"ה מביא בהמות ולווייתן והם עושים מלחמה זה עם זה דכתיב 'אחד באחד יגשו ורוח לא יבוא ביניהם'...מיד בהמות ולווייתן מתדבקים זה בזה שנאמר איש באחיו ידבקו' ומשהם נדבקים זה בזה אינם מתפרשים זה מזה שנאמר 'יתלכדו ולא יתפרדו' מה הקב"ה עושה רומז ללווייתן והוא מכה את הבהמות בסנפיריו ושוחטו ורומז לבהמות והוא מכה את לווייתן בזנבו וממיתו".}} כל בהמות ולויתן הן קניגין של צדיקים לעתיד לבוא"{{הערה|ויק"ר (יג,ג): א"ר יודן ברבי שמעון כל בהמות ולויתן הן קניגין של צדיקים לעתיד לבוא"|| ה'רכ"ח ||דעה זו מובאת במסכת סנהדרין (צז, ב) על הפסוק (דניאל יב, ד) "עד עידן עידנים ופלג עידן" לפי פירושו של [[רש"י]] יוצא חשבון הקץ בשנת ה'רכ"ח{{הערה|פירושים נוספים: לדעת הרבינו בחיי בפירושו על התורה (בראשית ב, ג) יוצא חשבון הקץ בשנת ה'קס"ג. לפי חשבון נוסף (ראה ב'מעיני הישועה' לאברבנאל מעיין הי"א תמר י') יוצא חשבון הקץ בשנת ה'רס"ג}} || "כל מי שלא ראה קניגין של אומות העולם בעוה"ז זוכה לראותה לעוה"ב"{{הערה|ויקרא רבה (יג,ג).}} |- | שחיטת השור || כיצד הם נשחטים...לויתן נותץ לבהמות בסנפיריו...זו שחיטה כשירה היא ...אמר הקב"ה תורה חדשה מאתי תצא חדוש תורה מאתי תצא{{הערה|ויק"ר (יג,ג): "כיצד הם נשחטים בהמות נותץ ללויתן בקרניו וקורעו ולויתן נותץ לבהמות בסנפיריו ונוחרו וחכמים אומרים זו שחיטה כשירה היא ולא כך תנינן הכל שוחטין ובכל שוחטין ולעולם שוחטין חוץ ממגל קציר והמגרה והשנים מפני שהן חונקין אמר רבי אבין בר כהנא אמר הקב"ה תורה חדשה מאתי תצא חדוש תורה מאתי תצא".}} || על שחיטה כזו לא נאמר לכתחלה לאיסור או להיתר, || מובאת במסכת סנהדרין (צז, ב) על הפסוק (תהלים פ) "האכלתם [[לחם]] דמעה ותשקמו בדמעות שליש" ובפירש רש"י: "לסוף אלף וארבע מאות ועשר שנים" || |- | אכילתם || "יכרו עליו חברים"{{הערה|איוב (מ, יז) והגמרא מפרש הפסוק: 'חברים' אלו תלמידי חכמים ש"יכרו עליו" קרי יאכלו מבשרו והמשך הכתוב "יחצוהו בין כנענים" פי' "והשאר מחלקין אותו ועושין בו סחורה בשוקי ירושלים" כמבואר בהע' הבא.}} והמדרש מתאר את סדר חלוקת הבשר לצדיקים: "'יכרו עליו חברים' חבורות חבורות יש בעלי מקרא יש בעלי משנה יש בעלי גמרא יש בעלי אגדה יש בעלי מצוות יש בעלי מעשים טובים כל חבורה וחבורה באה ונוטלת חלקה"{{הערה|ילקוט שמעוני (עה"פ) ובהמשך התיאור "ושמא תאמר יש ביניהם מריבה תלמוד לומר יחצוהו בין כנענים' אל תהי קורא ביל' אלא כבין כנענים' אלו הפרגמטוטין סוחרים כשם שהפרגמטוטין הללו כשיש להם אבן טובה בשותפות הם מוכרים אותה בדמים וכשהם באים לחלוק דמיה אינם עושים מריבה אלא כל אחד ואחד בא ונוטל חלקו לפי דמים שנתן כך לעתיד לבוא אין ביניהם מריבה אלא כל אחד ואחד מן הצדיקים יבוא וייטול שכרו לפי מעשיו"}} || ד'רצ"א (ד'רל"ה) || דעה זו נזכרת במסכת סנהדרין (צז, ב): "כתוב בה לאחר ד' אלפים ומאתים תשעים שלשים ואחד" || |- | מפירות גן עדן (ויין שבתוך הסעודה) || "אשקך מיין הרקח מעסיס רמוני"{{הערה|שיר השירים (ח,ב) ובתרגום: "ותמן נסעוד סעודתא דלווייתן ונשתי חמר עתיק דאצטנע בענבוי מן יומא דאתברי עלמא ומרמוני פירי דאתעתדו לצדיקיא בגנתא דעדן (=שם נסעד את סעודת הלווייתן ונשתה יין עתיק שהיה משומר בענביו מבריאת העולם ומפירות רימונים שעתידים להיות לצדיקים בגן עדן).}} ובזוהר{{הערה|זהר חדש (ויצא כח רע"ב) "מ'עסיס רמוני' זהו יינה של תורה וזהו יין המשומר כו', והם דברים העתידים להיגלות לצדיקים לעתיד לבוא".}} שמרמז על תורה שיתגלה אז. || ד'ר"נ || דבריו מובאים בגמרא סנהדרין (צז, ב): "אין העולם פחות משמונים וחמשה יובלות וביובל האחרון בן דוד" || |- | יין המשומר || שנות כהונתו: ד'תרפ"ח - ד'תש"ב || ה'קס"ג || בספרו האמונות והדעות (מאמר שמיני) ובספרו הגלוי (שער החמישי) וראה [[רש"י]] בדניאל (ז, כה) "כאשר ראיתי כתוב בשם רב סעדיה הם אלף וג' מאות ול"ה שנים" הוי אומר 1335 שנים לאחר חורבן הבית (שהיה בשנת ג'תתכ"ח) יוצא ה'קס"ג || |- | דוד יברך || ד'ת"ת - ד'תתס"ה || ה'קי"ח || בספר דניאל על הפסוק (יב, יא) "ומעת הוסר התמיד ולתת שקוץ שמם ימים אלף מתאים ותשעים", מפרש: "ומעת הוסר התמיד כדי לתת שקוץ משומם תחתיו ימים אלף מתאים ותשעים שנה הן מיום הוסר התמיד עד שישוב בימי משיחנו" || |- | (סוכה מ)עורו של לויתן || ד'תתצ"ד - ד'תתקס"ד || ד'תתקע"ו || באגרת תימן (פרק ג קרוב לסופו) כותב: "יש אצלנו קבלה גדולה ונפלאה קבלתי אותה מאבי שקבל מאביו ומאבי אביו... ועל הענין הזה קבלנו שזה שאמר בלעם (במדבר כג, כג) "כעת יאמר ליעקב ולישראל מה פעל ה'" יש בו סוד, שמן העת ההיא יש לחשב כמנין שיש מששת ימי בראשית ועד אותה העת... ולפי ההיקש הזה והפירוש הזה תחזור הנבואה לישראל בשנת ארבעת אלפים תשע מאות שבעים ושש ליצירה" || בהוספות לקוטי שיחות חלק ב' פרשת בלק כותב הרבי: "בזמן האמור ד' אלפים תתקע"ו ובקירוב לו חיו ר' שמואל הנביא אביו של רבי יהודה החסיד, ר' אלעזר בעל הרוקח, [[הרמב"ן]] שחיבר מספר ספרי קבלה וכתוב עליו בכתבי האריז"ל שהיה מן המקובלים הבודדים שעליהם מסתמכים, ה[[ראב"ד]] שהופיעה [[רוח הקודש]] בבית מדרשו, ר' עזרא הנביא ור' יהודה החסיד שעליו נאמר שלו היה חי בימי הנביאים היה נביא" |}
תקציר:
לתשומת ליבך: תרומתך לאתר חב"דפדיה תפורסם לפי תנאי הרישיון GNU Free Documentation License 1.2 (אפשר לעיין בדף
חב"דפדיה:זכויות יוצרים
לפרטים נוספים). אם אינך רוצה שעבודתך תהיה זמינה לעריכה על־ידי אחרים, שתופץ לעיני כול, ושאחרים יוכלו להעתיק ממנה תוך ציון המקור – אין לפרסם אותה פה.
כמו־כן, שמירת העריכה משמעה הבטחה שכתבת את הטקסט הזה בעצמך או העתקת אותו ממקור בנחלת הכלל (שאינו מוגבל בזכויות יוצרים) או מקור חופשי דומה.
אין לשלוח חומר מוגבל בזכויות יוצרים ללא רשות!
ביטול
עזרה בעריכה
(נפתח בחלון חדש)